Слухання в Комітеті Верховної Ради України з питань науки і освіти «Про підготовку проекту Закону України «Про освіту»: 
концептуальні засади»

Концептуальні питання 
ПРОЕКТУ ЗАКОНУ УКРАЇНИ 
«ПРО ОСВІТУ»: СТРУКТУРА І РЕЗЮМЕ

2015 р.

Вашій увазі пропонується концепція проекту Закону України «Про освіту», викладена у вигляді короткого змісту та новацій розділів цього законопроекту. Також у додатках подані загальна структура проекту Закону, текст окремих розділів, таблиці щодо структури освіти, розподілу повноважень в сфері освіти та очікуваних результатів реформування оплати праці освітян. Концепція проекту Закону України «Про освіту» підготовлена робочої групою за участі широкого кола освітян, науковців, представників громадськості та за ініціативою Комітету з питань науки і освіти.

ЗМІСТ

1.	Резюме розділів проекту Закону України «Про освіту»	Стор. 3 – 28

2.	Додаток 1. Структура проекту 
Закону України «Про освіту»					Стор. 29 - 35

3.	Додаток 2. Структура освіти 					Стор. 36

4.	Додаток 3. Розподіл повноважень	 у системі управління	Стор. 37

5.	Додаток 4. Очікувані результати реформування 
системи оплати праці в освіті					Стор. 38 - 39

6.	Додаток 5. Окремі розділи проекту 
Закону України «Про освіту»
(розділи 2, 3, 4, 6, 7, 11, 12, 15, 20)				Стор. 40– 78

ЗАКОН УКРАЇНИ
«Про освіту»

Освіта - головний державний пріоритет і основа інтелектуального, культурного, духовного, соціального, економічного розвитку особистості, суспільства і держави.

Розділ 1. ЗАГАЛЬНІ ПОЛОЖЕННЯ

Стаття 1. Основні терміни та їх визначення

Стаття 2. Мета освіти та принципи освітньої діяльності

1. Метою освіти в Україні є всебічний розвиток людини як особистості та найвищої цінності суспільства, її задатків і нахилів, розумових і фізичних здібностей, засвоєння особою суспільних цінностей та виховання високих моральних якостей, формування громадян, здатних і готових до свідомого суспільного вибору, збагачення на цій основі інтелектуального, творчого і культурного потенціалу Українського народу, забезпечення сталого розвитку суспільства, держави, підготовка кваліфікованих фахівців для всіх сфер суспільного життя.
2. Принципами освітньої діяльності є:
1)	верховенство права;
2)	конституційність;
3)	визнання для кожної особи права на освіту упродовж усього життя;
4)	визнання права на освітню діяльність;
5)	рівний доступ до якісної освіти;
6)	недискримінація у сфері освіти;
7)	рівноправність закладів освіти різних типів і форм власності;
8)	науковість;
9)	інтеграція з наукою і виробництвом;
10)	єдність, наступність та різноманіття освіти;
11)	гуманізм;
12)	світський характер освіти в державних і комунальних закладах
	освіти;
13)	державно-громадське партнерство;
14)	конкурентність;
15)	академічна свобода;
16)	автономія навчальних закладів;
17)	забезпечення державно-громадських форм управління у сфері 
	освіти;
18)	визнання та заохочення неформальної освіти та інформального 
	навчання;
19)	єдність навчання, виховання та розвитку;
20)	відкритість; 
21)	відповідальність та підзвітність;
22)	поєднання національної ідентичності та засад Європейського 
	освітнього простору.

Стаття 3. Державна політика у сфері освіти
1. Державну політику у сфері освіти визначає Верховна Рада України, а реалізують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки та органи місцевого самоврядування.
2. Державна політика у сфері вищої освіти ґрунтується на принципах освіти, визначених законом.
4. Розроблення та реалізація державної політики у сфері освіти здійснюється на основі науково обґрунтованих передбачення напрямів розвитку освіти України з урахуванням індикаторів розвитку освіти світового співтовариства та країн Європейського Союзу.
5. Головним об’єктом державного прогнозування і стратегічного планування розвитку освіти є суспільні відносини у сфері освіти, пов’язані із забезпеченням права громадян України на освіту та досягнення мети освіти у майбутньому.
6. Документами державного прогнозування і стратегічного планування розвитку освіти є прогноз розвитку освіти України, стратегія розвитку освіти України, державні цільові програми у сфері освіти, регіональні та місцеві цільові програми у сфері освіти, плани діяльності центрального органу виконавчої влади у сфері освіти, закладів освіти державної і комунальної форм власності.
6. Держава сприяє розвитку закладів освіти усіх форм власності та забезпечує рівноправність.

Стаття 4. Мова освіти
1. Мовою навчання є українська мова. 
2. Громадянам, які належать до національних меншин, гарантується право на навчання рідною мовою чи на вивчення рідної мови у державних і комунальних закладах освіти.
3. Держава сприяє вивченню мов міжнародного спілкування, зокрема англійської мови, освіти шляхом:
обов’язкового зазначення в стандартах освіти іншомовної компетентності як складової переліку нормативних компетентностей випускника та її обсягу;
встановлення вимог до рівня іншомовної компетентності на кожному рівні освіти;
забезпечення за кошти державного і місцевого бюджетів набуття та розвитку іншомовної компетентності педагогічних і науково-педагогічних працівників.
4. Особливості використання мови навчання на певному рівні освіти визначаються відповідним законом.
5. За бажанням здобувачів професійної та вищої освіти заклад освіти створює можливості для вивчення ними мови національної меншини в обсязі, що дає змогу провадити професійну діяльність у вибраній галузі з використанням цієї мови.

Стаття 5. Законодавство про освіту

1. Законодавство України про освіту базується на Конституції України і складається з цього Закону як базового у сфері освіти, спеціальних законів (для рівнів освіти) та інших нормативно-правових актів, прийнятих на їх виконання.
2. Зміни до цього Закону вносяться виключно законами про внесення змін до Закону України «Про освіту» і не можуть вноситися шляхом включення змін до перехідних і прикінцевих положень інших законів.
3. Якщо міжнародними договорами України, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Законом – застосовуються правила міжнародних договорів.
4. Заклад освіти має право вирішувати питання, не врегульовані актами законодавства України, в межах своїх автономних прав, визначених цим Законом та статутом відповідного закладу освіти.
5. Підзаконні нормативно-правові акти не можуть звужувати зміст та обсяг конституційного права на освіту, а також автономних прав закладів освіти, академічних свобод учасників освітнього процесу та наукової діяльності, визначених цим Законом.
6. Листи, інструкції, методичні рекомендації, інші документи органів виконавчої влади, крім наказів, зареєстрованих в органах Міністерства юстиції України, та документів, які регулюють внутрішню діяльність органу, не є нормативно-правовими актами і не можуть запроваджувати правові норми.

Розділ 2. ПРАВО НА ОСВІТУ

Стаття 6. Зміст права на освіту
Стаття 7. Право на рівність умов доступу до освіти
Стаття 8. Право на безоплатне здобуття освіти

Стаття розділу розкривають зміст конституційного права на освіту в системному розумінні з іншими конституційними правами і гарантіями.
Основні новели законопроекту в цій частині такі:
1)	Гарантування права на освіту упродовж життя;
2)	Передбачено шляхи забезпечення державою права на освіту, які крім формування мережі державних та комунальних закладів передбачають також гарантування рівноправності форм власності закладів освіти, різних форм здобуття освіти;
3)	Розкриття конституційного поняття «безоплатна освіта» як освіти, що оплачується за рахунок видатків державного чи місцевих бюджетів; передбачено можливість надання безоплатної освіти особі за рахунок інших джерел фінансування;
4)	Урівнювання у правах різних форм власності закладів освіти;
5)	Урівнювання у правах на освіту громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які проживають на території України на законних підставах;
6)	Передбачено можливість позитивної дискримінації осіб у здобутті освіти залежно від її особливих потреб, освітніх програм тощо.

Розділ 3. СИСТЕМА ОСВІТИ
	
Стаття 3.1. Система освіти 
Стаття 3.2. Види освіти
Стаття 3.3. Рівні формальної освіти
Стаття 3.4. Неформальна освіта
Стаття 3.5. Інформальне навчання
 
У розділі закладено норми, які дозволять розвинути систему освіти задля забезпечення освіти впродовж усього життя відповідно до можливостей і потреб кожного (див. Додаток 2).
Система освіти включає формальну (дошкільна освіта, середня освіта, професійна освіта, вища освіта), неформальну (позашкільна освіта, післядипломна освіта, підвищення кваліфікації тощо) та інформальне навчання (навчання в родині, самостійне навчання на робочому місці, навчання через суспільну діяльність, самоосвіта тощо). 
Таким чином, формальна освіта передбачає здобуття за освітніми програмами визнаних державою кваліфікацій, що дають право доступу до наступного рівня освіти, а неформальна освіта та інформальне навчання не передбачають надання визнаних державою кваліфікацій за рівнями освіти та є додатковими до формальної освіти.
Передбачається, що кваліфікації як результати неформальної освіти та інформального навчання можуть бути підтверджені у системі формальної освіти або уповноваженою установою відповідно до законодавства.
Формальна освіта здобувається на таких рівнях:
дошкільна освіта (здобувається дітьми віком до 6 років у закладі освіти за місцем проживання дитини, в сім’ї або за участю фізичних осіб, які здійснюють освітню діяльність);
початкова освіта (триває 5 років і здобувається у закладі освіти за місцем проживання дитини, в сім’ї або за участю фізичних осіб, які здійснюють освітню діяльність); 
базова середня освіта (триває 4 роки та здобувається у закладі освіти); 
повна середня освіта (триває 3 роки та обов’язково здобувається в закладі освіти до досягнення повноліття (18 років);
професійна освіта:
1) базова професійна освіта забезпечує підготовку кваліфікованого робітника (триває 1-3 роки); 
2) спеціалізована професійна освіта забезпечує підготовку молодшого спеціаліста (триває 2-4 роки);
вища освіта (відповідно до Закону України «Про вищу освіту»).
Обов’язкова повна загальна середня освіта передбачає завершення трьох рівнів освіти: початкової освіти, базової середньої освіти, повної середньої освіти.
Навчальні досягнення випускників після завершення базової і повної загальної середньої освіти повинні обов’язково підтверджуватися державною підсумковою атестацією у формі зовнішнього незалежного оцінювання.
Повна середня освіта включає дві складові: загальну середню освіту (передбачає уніфікований/стандартизований зміст освіти) та профільну освіту (передбачає два напрями профілізації: академічний і професійний).
Тобто, після здобуття базової середньої освіти є два шляхи – в закладах загальної середньої освіти здобувається поглиблена академічна освіта, а повна загальна середня разом із професійною освітою – в закладах професійної освіти.
Таким чином, професійна освіта здобувається на основі базової середньої освіти або повної загальної середньої освіти і може поєднуватися із здобуттям повної середньої освіти та відповідної освітньої і професійної кваліфікації кваліфікованого робітника або молодшого спеціаліста.
Також, особа, яка здобула повну загальну середню освіту та освітню і професійну кваліфікацію молодшого спеціаліста, може продовжити навчання у межах відповідної спеціальності у вищому навчальному закладі за скороченим терміном навчання, який визначається з урахуванням визнання результатів навчання за професійно орієнтованими навчальними дисциплінами. Рішення щодо такого визнання приймає вищий навчальний заклад.

Розділ 4. ОСВІТНІ ПРОГРАМИ

Стаття 4.1. Поняття та зміст освітньої програми
Стаття 4.2. Класифікація освітніх програм
Стаття 4.3. Порядок розроблення та затвердження освітніх програм
Стаття 4.4. Освітні програми та кваліфікації

У проекті відповідно до міжнародного досвіду,  Міжнародної стандартної класифікації освіти пропонується запровадити поняття освітньої програми як основного документа, що визначає зміст освіти на відповідних рівнях чи видах освіти.
Зокрема, освітня програма визначає:
1) вимоги до осіб, які можуть розпочати навчання за програмою;
2) обсяг навчального навантаження;
3) перелік навчальних предметів (дисциплін) та логічну послідовність їх вивчення;
4) логічну послідовність видів освітньої діяльності;
5) очікувані результати навчання (компетентності) випускника.
На підставі освітніх програм закладами освіти складаються навчальні плани, навчальні програми предметів(дисциплін).
МОНУ затверджує типові освітні програми середньої освіти. Всі інші освітні програми складаються закладами освіти.
Освітні програми (крім типових) можуть підлягати акредитації, яка передбачає перевірку програми на дотримання стандарту освіти та спроможність досягти заявлених у ній результатів навчання. Акредитація є обов’язковою для освітніх програм, навчання за якими фінансується з бюджету. Навчання за акредитованою програмою дає право на видачу документа про освіту державного зразка.
Відповідно до МСКО програми класифікуються на освітні та професійні.
Успішне виконання освітньої програми передбачає визнання освітньої або професійної кваліфікації.

Розділ 5. КВАЛІФІКАЦІЇ ТА ДОКУМЕНТИ ПРО ОСВІТУ
Стаття 5.1. Національна система кваліфікацій
Стаття 5.2. Національна рамка кваліфікацій
Стаття 5.3. Галузеві рамки кваліфікацій 
Стаття 5.4. Поняття і види освітніх та професійних кваліфікацій
Стаття 5.5. Документи про освіту

	У розділі відповідно до Міжнародної стандартної класифікації освіти (2013 р.), Європейської рамки кваліфікацій (2008 р.), інших міжнародних документів з визнання кваліфікацій унормовуються поняття та система освітніх і професійних кваліфікацій, інструменти їх класифікації та кодифікації, зокрема на основі національної та галузевих рамок кваліфікацій. Здійснено системне розмежування повноважень, а також визначено механізми взаємодії сфер освіти і праці щодо розроблення, затвердження, реєстрації та присудження освітніх і професійних кваліфікацій. 
	Визначено перелік документів про освітні кваліфікації (документів про освіту), що надаються на всіх рівнях формальної освіти, а також зміст інформації, яка повинна міститися в цих документах та додатках до них, суб’єктів освітньої діяльності, уповноважених за видачу документів про освіту та зміст уміщеної в них інформації. Унормовано, що відомості стосовно виданих документів про освіту вносяться до Реєстру документів про освіту, а документи, відомості про які не внесено до Реєстру, є недійсними.   

Розділ 6. УЧАСНИКИ ОСВІТНЬОГО ПРОЦЕСУ, ЇХ ПРАВА І ОБОВ’ЯЗКИ

Стаття 6.1. 	Права і обов’язки осіб, які здобувають освіту
Стаття 6.2. 	Права і обов’язки батьків, законних представників дітей, які здобувають освіту
Стаття 6.3. 	Права і обов’язки осіб, які здійснюють освітню діяльність

У розділі перелічено основні права та обов’язки учасників освітнього процесу: здобувачів освіти, батьків дітей та осіб, які їх замінюють, та педагогічних і науково-педагогічних працівників.
Вперше в законодавстві України пріоритет надається здобувачам освіти. Зокрема, пропонується закріпити за ними право вибору: закладів освіти, освітніх програм, в розумних межах – педагогів. Ця норма відповідає вимогам ст. 2 Першого Протоколу Європейської конвенції про дотримання прав людини та основоположних свобод.
Вперше пропонується покласти на здобувачів освіти обов’язок дотримання принципу академічної доброчесності (academic integrity), що не допускає списування, обману і фальшувань в освітньому процесі.
Батькам гарантується право на отримання повної інформації про діяльність закладу, участь дитини в різноманітних обстеженнях,  право на відвідування занять за узгодженням з керівництвом закладу тощо.
Для педагогів поруч із традиційним набором прав і обов’язків передбачено також право на академічну свободу, в т.ч. вибір методик,  підручників тощо, вибір форм підвищення кваліфікації, право на неоплачувану творчу відпустку один раз на 10 років. Педагогічні і науково-педагогічні працівники зобов’язані дотримуватися принципу академічної доброчесності.
Важливою є норма, за якою на осіб, які здійснюють освітню діяльність з надання дітям дошкільної і середньої освіти поза закладом світи, покладаються обов’язки педагогічних працівників.

Розділ 7. ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ЯКОСТІ ОСВІТИ
Стаття 7.1. 	Якість освіти.
Стаття 7.2. 	Система забезпечення якості освіти
Стаття 7.3. 	Стандартизація
Стаття 7.4. 	Стандарти освітньої діяльності
Стаття 7.5. 	Ліцензування освітньої діяльності
Стаття 7.6. 	Стандарти освіти
Стаття 7.7. 	Акредитація освітніх програм
Стаття 7.8. 	Зовнішнє незалежне оцінювання результатів навчання
Стаття 7.8. 	Моніторинг якості освіти
Стаття 7.10. 	Регіональні комісії із забезпечення якості освіти
Стаття 7.11. 	Експертний інститут

	З метою забезпечення конкурентоспроможної якості освіти та відповідно до міжнародного і європейського досвіду, зокрема у сфері вищої освіти (Стандарти і рекомендації щодо забезпечення якості в Європейському просторі вищої освіти), у законопроекті цим та іншими розділами запроваджується модель вимірюваної, порівнюваної, вірогідної якості освіти.
Для цього застосовуються сучасні інструменти, а саме:
	-   компетентнісний підхід;
	- Національна рамка кваліфікацій як інструмент вимірювання і порівнювання здобутих освітніх і професійних кваліфікацій;
	- Європейська кредитна трансферно-накопичувальна система;
	- стандартна класифікація рівнів, спрямувань, галузей освіти;
	- стандарти освітньої діяльності і стандарти освіти;
	- ліцензування освітньої діяльності та акредитація освітніх програм;
	- зовнішнє незалежне оцінювання результатів навчання;
	- моніторинг якості освіти;
	- система забезпечення якості освіти, що включає внутрішнє (інституційне) забезпечення якості освіти, зовнішнє забезпечення якості освіти і забезпечення якості в діяльності органів і установ, що здійснюють оцінювання якості освіти.
	Унормовуються відповідні основні поняття:
- освітні програми та освітні кваліфікації (ступені, досягнення);
- компетентності, результати навчання;
- кваліфікації, ступені як стандартизовані сукупності компетентностей;
- кредити як показники трудомісткості та відповідної тривалості навчання.
Запроваджуються незалежні органи забезпечення якості освіти: крім Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти, також регіональні комісії із забезпечення якості освіти.
	Організація роботи експертів у сфері освіти покладається на установу, засновану центральним органом виконавчої влади у сфері освіти -  Експертний інститут. Відповідна стаття передбачає також порядок формування реєстру експертів.

Розділ 8. ПЕДАГОГІЧНІ І НАУКОВО-ПЕДАГОГІЧНІ ПРАЦІВНИКИ
Стаття 8.1. 		Основні посади педагогічних і науково-педагогічних працівників. 
Стаття 8.2.	Підвищення кваліфікації педагогічних і науково-педагогічних працівників.
Стаття 8.3.	Атестація педагогічних і науково-педагогічних працівників.
Стаття 8.4.	Кваліфікаційні категорії педагогічних працівників.
Стаття 8.8. 	Вчені звання науково-педагогічних працівників.
Стаття 8.6.	Робочий час і навантаження педагогічних та науково-педагогічних працівників.
Стаття 8.7.	Оплата праці педагогічних і науково-педагогічних працівників.
Стаття 8.8.	Соціальні гарантії педагогічних і науково-педагогічних працівників
Законопроект передбачає:
1)	з метою забезпечення мобільності та універсальності педагогічних працівників передбачається уніфікація професійних кваліфікацій та посад педагогічних працівників для різних типів навчальних закладів (дошкільних, позашкільних, загальноосвітніх, професійних тощо). Вважається за доцільне зберегти посаду «вчитель»;
2)	створення правових засад для особистої зацікавленості педагогічних і науково-педагогічних працівників у безперервному професійному розвитку та підвищенні рівня своєї кваліфікації;
3)	підвищення кваліфікації педагогічних і науково-педагогічних працівників упродовж 5-річного циклу замість одного разу на п’ять років та можливість самостійно обирати програми підвищення кваліфікації та залучати різні джерела фінансування для оплати послуг з підвищення кваліфікації;
4)	запровадження незалежної сертифікації педагогічних працівників, за результатами якої присвоюється вища кваліфікація, що в свою чергу веде до суттєвого збільшення заробітної плати;
5)	встановлення вищих тарифних розрядів для педагогічних і науково-педагогічних працівників. (див. таблиці в Додатку 4).

Розділ 9.  ЗАКЛАДИ ОСВІТИ 

Стаття 9.1.	Організаційно-правові форми закладів освіти. 
Стаття 9.2.	Державні і комунальні заклади освіти (навчальні заклади).
Стаття 9.3.	Приватні заклади освіти (навчальні заклади).
Стаття 9.4. 	Взаємодія закладів освіти.
Стаття 9.5.	Управління закладом освіти.
Стаття 9.6. 	Автономія закладу освіти.
Стаття 9.7. 	Відповідальність закладу освіти.

У законопроекті передбачено осучаснити перелік всіх суб’єктів цивільного права, що здійснюють освітню діяльність на території України, їх правовий статус та правові режими здійснення ними освітньої діяльності, зберігаючи основні кращі традиції національного освітнього права.
Освітня діяльність здійснюється закладами освіти (навчальними закладами), а у випадках, встановлених цим законом, організаціями (установами), що здійснюють навчання, а також індивідуальними підприємцями.
Передбачено перелік основних організаційно-правових форм закладів освіти:
•	заклад освіти – бюджетна установа, що здійснює освітню діяльність;
•	заклад освіти – неприбуткова (некомерційна) організація, що здійснює освітню діяльність як основний вид діяльності відповідно до цілей, заради досягнення яких ця організація створена. Заклад освіти створюється в організаційно-правовій формі, встановленої цивільним законодавством для неприбуткових (некомерційних) організацій. 
•	заклад освіти – господарське товариство; 
•	організація (установа), яка не є юридичною  особою і здійснює освітню діяльність.
Неприбуткові організації не мають права розподіляти прибуток між засновниками чи працівниками і цілком або частково звільняються від сплати податків. 
Уточнюються загальні права та обов’язки суб’єктів, що здійснюють освітню діяльність, їх повноваження, права та обов’язки, відповідальність, вимоги до статуту закладів освіти. 
Формулюються загальні права та обов’язки засновників, органів управління та громадського самоврядування закладів освіти.
Уточнюється правовий статус об’єднань суб’єктів, що здійснюють освітню діяльність, їх види.
Передбачено автономію закладу освіти відповідно до рівня освіти.
Важливою новелою є запровадження відповідальності закладу освіти за якість освітніх послуг.

Розділ 10. УПРАВЛІННЯ СИСТЕМОЮ ОСВІТИ

	Стаття 10.1. 	Суб’єкти управління системою освіти 
Стаття 10.2. 	Повноваження Кабінету Міністрів України
Стаття 10.3.	Повноваження центрального органу виконавчої влади у сфері освіти
Стаття 10.4. 	Повноваження державних органів, до сфери управління яких належать заклади освіти
Стаття 10.5. 	Повноваження місцевих органів виконавчої влади
Стаття 10.6. 	Повноваження органів влади Автономної Республіки Крим, обласних рад, Київської та Севастопольської міських рад у сфері освіти
Стаття 10.7. 	Повноваження районних рад, міських рад (міст обласного значення), районних у містах рад
Стаття 10.8.	Повноваження міських рад (міст районного підпорядкування), сільських, селищних рад
Стаття 10.9. 	Повноваження засновника (засновників) закладу освіти
Стаття 10.10. 	Повноваження органів ліцензування та акредитації
Стаття 10.10. 	Громадське самоврядування у системі освіти
Стаття 10.12.	Відкритість прийняття рішень і провадження діяльності у сфері освіти.

У розділі передбачається реалізувати засади децентралізації управління системою освіти та чітке розмежування повноважень між органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування (див. Додаток 3).
Так, у віданні МОНУ має залишитися вища освіта, затвердження стандартів освітньої діяльності та стандартів освіти, а також видача ліцензій на освітню діяльність.
Відповідальність за забезпечення доступності дошкільної, початкової та середньої освіти, професійної та позашкільної освіти, в т.ч. право заснування відповідних закладів має бути покладено на органи місцевого самоврядування:
1)	територіальні громади сіл, селищ та міст відповідальні за дошкільну по початкову освіту;
2)	районні ради, міські ради міст обласного значення відповідальні за надання базової середньої освіти;
3)	обласні ради, міські ради міст Києва та Севастополя, ВР АРК і Рада Міністрів АРК відповідальні за надання профільної середньої освіти (нинішня старша школа) та професійної (професійно-технічної) освіти. 
Ці повноваження можуть бути залишені міським радам великих міст. 
За формування мережі закладів професійної освіти відповідає Кабінет Міністрів України. 
Контрольні повноваження і повноваження щодо забезпечення якості дошкільної, загальної середньої та професійної освіти (ліцензійна експертиза, акредитація авторських  освітніх програм) планується надати органам влади на рівні регіону.
Державна інспекція освіти має здійснювати також нагляд за виконанням органами місцевого самоврядування делегованих їм повноважень.
У разі проведення реформи адміністративно-територіального устрою можна буде розширити повноваження територіальних громад (об’єднаних), а частину повноважень рівня регіону передати в укрупнені райони.
Організація роботи експертів з питань стандартизації та змісту освіти покладається на окрему державну установу – Експертний інститут.

Розділ 11. ДЕРЖАВНИЙ НАГЛЯД (КОНТРОЛЬ) У СФЕРІ ОСВІТИ

Стаття 11.1.	Визначення терміну та мети державного нагляду (контролю) у сфері освіти
Стаття 11.2.	Предмет та напрями здійснення державного нагляду (контролю)у сфері освіти.
Стаття 11.3.	Статус органів державного нагляду (контролю) у сфері освіти
Стаття 11.4.	Повноваження органу державного нагляду (контролю) у сфері освіти
Стаття 11.5.	Повноваження регіональних органів державного нагляду (контролю) у сфері освіти
Стаття 11.6.	Способи здійснення державного нагляду (контролю) у сфері освіти
Стаття 11.7.	Порядок проведення заходів державного нагляду (контролю) у сфері освіти
Стаття 11.8.	Рішення за результатами державного нагляду (контролю)
Стаття 11.9.	Оскарження рішень, дій чи бездіяльності  органів державного нагляду (контролю) у сфері освіти та їхніх посадових осіб

Призначення розділу – забезпечити діяльність Державної інспекції освіти у відповідності з нормами Конституції України, зокрема із ст. 19 Конституції, міжнародних зобов’язань України  як члена Ради Європи, та європейської практики державного інспектування освіти. Норми розроблено на основі діючого Положення про інспекцію відповідно до загальних засад законопроекту.
Інспекція матиме регіональні підрозділи. Між Інспекцією та регіональними підрозділами чіткий розподіл повноважень: регіональні підрозділи здійснюють нагляд за діяльністю закладів освіти окрім вищої. Нагляд за діяльністю закладів вищої освіти здійснює Інспекція. Інспектування освіти на рівні міст та районів законопроектом не передбачається.
Основні повноваження органів державного нагляду:
1)	нагляд за дотриманням та однаковим застосуванням  законодавства України про освіту закладами освіти;
2)	контроль за реалізацією органами місцевого самоврядування делегованих повноважень щодо забезпечення доступності дошкільної, середньої, професійної та позашкільної освіти.
В разі потреби оцінювання результатів навчання у закладі освіти органи державного нагляду залучають установи зовнішнього незалежного оцінювання.
В розділі прописано процедури призначення і проведення перевірок, вимоги до державних інспекторів, варіанти рішень, які можуть прийматися  за результатами проведення перевірок.
Передбачено можливість адміністративного та судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державного нагляду та їхніх посадових осіб. Передбачено, що рішення за результатами перевірок може прийматися лише після завершення розгляду скарг.

Розділ 12. ДОШКІЛЬНА ОСВІТА
Стаття 12.1.	Мета і завдання дошкільної освіти
Стаття 12.2.	Дошкільний вік і структура дошкільної освіти
Стаття 12.3.	Система дошкільної освіти
Стаття 12.4.	Форми здобуття дошкільної освіти
Стаття 12.5.	Норми і вимоги  до розвитку дітей дошкільного віку (стандарт дошкільної освіти)
Стаття 12.6. 	Освітні програми дошкільної освіти
Стаття 12.7. 	Заклади дошкільної освіти
Стаття 12.8. 	Забезпечення якості дошкільної освіти
Стаття 12.9. 	Управління дошкільною освітою

Дошкільна освіта передбачає спеціально організований процес особистісного розвитку дитини, який спрямований на зміцнення її фізичного здоров'я, розкриття інтелектуальних здібностей і формування загальної культури поведінки, духовно-емоційне і моральне виховання, збагачення досвіду спілкування з урахуванням специфічних для дітей цього віку видів діяльності. Залежно від віку дитини та особливостей її психічного розвитку вона поділяється на освіту раннього дитинства (від народження до 3 років) і власне дошкільну освіту (від 3 до 6 років).
Дошкільна освіта може здобуватися у закладах дошкільної освіти або завдяки батьківському впливу та родинному вихованню у формі сімейної освіти, а також шляхом надання освітніх послуг, організованих батьками або їх законними представниками. Діти можуть здобувати дошкільну освіту за типовими або авторськими акредитованими освітніми програмами, які відповідають нормам і вимогам, визначеним для відповідного вікового рівня розвитку дітей дошкільного віку. Освітні послуги з дошкільної освіти у державних і комунальних закладах освіти оплачуються за рахунок видатків державного чи місцевого бюджету. Батьки або їх законні представники мають право на безоплатні консультації щодо розвитку їхніх дітей. 
Освітні програми дошкільної освіти дотримуються наступності з освітніми програмами початкової освіти, але не можуть дублювати їх за змістом чи  вимогами до навчальних досягнень дітей. Засвоєння освітніх програм дошкільної освіти не передбачає жодних видів поточної чи підсумкової атестації дітей. Усі види контролю за розвитком дитини мають моніторинговий характер.

Розділ 13. ЗАГАЛЬНА СЕРЕДНЯ ОСВІТА
Стаття 13.1. 	Мета і завдання загальної середньої освіти
Стаття 13.2. 	Структура і тривалість повної загальної середньої освіти
Стаття 13.3.	Система загальної середньої освіти
Стаття 13.4.	Форми здобуття загальної середньої освіти
Стаття 13.5.	Державний стандарт загальної середньої освіти 
Стаття 13.6. 	Освітні програми загальної середньої освіти
Стаття 13.7. 	Забезпечення якості загальної середньої освіти
Стаття 13.8. 	Заклади загальної середньої освіти
Стаття 13.9. 	Управління загальною середньою освітою

Загальна середня освіта є основою різнобічного розвитку і соціалізації дитини, формування готовності її до життя в суспільстві, свідомого життєвого вибору та самореалізації, трудової діяльності та навчання впродовж життя.
Повна загальна середня освіта складається з трьох рівнів: початкова освіта, тривалістю 5 років, базова середня освіта, тривалістю 4 роки, профільна середня освіта, тривалістю 3 роки, яка має академічне чи професійне спрямування. Тривалість повної загальної середньої освіти 12 років. Держава гарантує право на безоплатне здобуття повної загальної середньої освіти дітям до 18 років та особам, хто бажає її отримати, впродовж життя. 
Загальноосвітні заклади освіти І і ІІ рівнів (початкова та основна школа) можуть функціонувати в комплексі, як єдиний заклад середньої освіти, або відокремлено, як самостійні заклади освіти. Заклади середньої освіти ІІІ рівня (старша школа) функціонують відокремлено від початкової й основної школи як самостійні заклади освіти. Управління закладами середньої освіти здійснюють органи державної влади і місцевого самоврядування залежно від підпорядкування, колегіальні органи та органи громадського самоврядування, повноваження яких визначені законом.
Заклади середньої освіти  можуть бути різних типів: гімназії, ліцеї, колегіуми, спеціалізовані школи тощо, і різних форм власності.
Зміст і результати навчання, вимоги до гранично допустимого навчального навантаження учнів за рівнями освіти визначають стандарти освіти, які розробляють експерти у сфері освіти і затверджує центральний орган виконавчої влади у сфері освіти. Реалізація вимог стандарту освіти здійснюється на основі типових освітніх програм, затверджених центральним органом виконавчої влади у сфері освіти чи авторських освітніх програм, акредитованих регіональними комісіями забезпечення якості освіти. Контроль за досягненням учнями результатів навчання відповідного рівня освіти здійснюється шляхом державної підсумкової атестації учнів у формі зовнішнього незалежного оцінювання, зміст і порядок проведення якої визначає центральний орган виконавчої влади у сфері освіти.

Порівняння чинної і запропонованої структури середньої освіти
Клас	1	2	3	4	5	6	7	8	9	10	11	12	
													
чинна	початкова	базова	повна		
													
пропоз.	початкова	базова	профільна	
													
Вік	6	7	8	9	10	11	12	13	14	15	16	17	18	

Обґрунтування:
1.	Подовження початкової ланки освіти до 5 років полегшує вирішення проблеми малокомплектних сільських шкіл.
2.	Нова структура забезпечить зменшення навчального навантаження учнів з урахуванням їхніх вікових особливостей розвитку.
3.	Трирічна старша школа дає можливість забезпечити якісну профільну освіту за академічним чи професійним спрямуванням, а також зменшити тривалість навчання на першому рівні вищої освіти.
4.	Діти до свого повноліття (18 років) перебувають в умовах освітнього процесу за здібностями та інтересами, освітніми потребами і схильностями.
5.	 Урахування світових тенденцій розвитку освіти в умовах інтеграції до європейського освітнього простору: у ЄС нема жодної країни, в якій тривалість повної загальної середньої освіти, достатньої для доступу до вищої освіти, менше 12 років.

Розділ 14. ПРОФЕСІЙНА ОСВІТА

Стаття 14.1.	Мета і завдання професійної освіти
Стаття 14.2.	Структура і система професійної освіти
Стаття 14.3.	Стандарти професійної освіти
Стаття 14.4.	Заклади професійної освіти

У главі розкриваються організаційні засади модернізації професійної освіти з метою задоволення потреб особистості у здобутті компетентностей у сфері професійної діяльності, формування кваліфікованого кадрового потенціалу країни.
Передбачається два кваліфікаційні рівні професійної освіти, базова професійна освіта («кваліфікований робітник») і спеціалізована професійна освіта («молодший спеціаліст»). Рівні професійної освіти узгоджені з рівнями Національної рамки кваліфікацій, з другого по п’ятий. 
Професійна освіта здобувається у професійних коледжах, професійних ліцеях, центрах професійної підготовки, які функціонують на засадах автономії, самоврядування. 
У багатопрофільних закладах професійної освіти реалізуються різнорівневі програми професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників, а також програми профільного навчання учнів старшої школи за технологічним напрямом (з одночасним отриманням повної загальної середньої освіти). 
Зміст професійної освіти забезпечує формування професійної та загальної компетентностей і базується на професійних стандартах (кваліфікаційних характеристиках).
Професійні навчальні заклади підпорядковуються та фінансуються засновниками.
Управління професійними навчальними закладами  здійснюється на принципах партнерства засновників, органів управління професійною освітою, органів місцевого самоврядування, організацій громадянського суспільства, організацій (об’єднань)  роботодавців, органів батьківського та студентського самоврядування, інших осіб чи груп, які прямо чи опосередковано зацікавлені в результатах діяльності такого навчального закладу.
Професійні навчальні заклади державної, комунальної та приватної форми власності мають рівні права у провадженні освітньої та інших видів діяльності.

Розділ 15. ВИЩА ОСВІТА
Стаття 15.1. 	Мета і завдання вищої освіти
Стаття 15.2. 	Система вищої освіти в Україні
Стаття 15.3. 	Програми, рівні та ступені вищої освіти
Стаття 15.4. 	Стандартизація вищої освіти
Стаття 15.5. 	Забезпечення якості вищої освіти
Стаття 15.6. 	Заклади  вищої освіти
Стаття 15.7.	Наукова (дослідницька) діяльність закладів вищої освіти
У розділі планується системно викласти основні концептуальні засади, що передбачені новим Законом України «Про вищу освіту» від 01 липня 2014 року:
Метою вищої освіти є всебічний розвиток людини як творчої особистості, активного і відповідального громадянина та конкурентоспроможного фахівця, що є основою забезпечення сталого, високотехнологічного та інноваційного розвитку суспільства, розбудови демократичної та європейської держави.
Вступ до вищих навчальних закладів громадян України Іноземців та осіб без громадянства, які постійно проживають в Україні, осіб, яким надано статус біженця в Україні, осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, та особи, яким надано статус закордонного українця, здійснюється на конкурсній снові за результатами ЗНО та лише за умови наявності повної загальної середньої освіти. 
Вища освіта здобувається за освітніми (освітньо-професійними та освітньо-науковими) і науковими програмами на чотирьох рівнях:
початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти, який відповідає 5-му рівню НРК;
перший (бакалаврський) рівень, який відповідає 6-му рівню НРК;
другий (магістерський) рівень, який відповідає 7-му рівню НРК;
третій (освітньо-науковий) рівень; який відповідає 8-му рівню НРК;
науковий рівень, який відповідає 9-му рівню НРК.
Здобуття вищої освіти на кожному рівні вищої освіти передбачає успішне виконання особою відповідної освітньої (освітньо-професійної чи освітньо-наукової) або наукової програми, що є підставою для присудження відповідного ступеня вищої освіти – молодший бакалавр, бакалавр, магістр, доктор філософії, доктор наук.
Стандартизація вищої освіти здійснюється державою шляхом затвердження стандартів освітньої діяльності («ліцензійні умови») та стандартів вищої освіти (що використовуються для акредитації освітніх програм і оцінювання якості вищої освіти).
Вищі навчальні заклади (університет, академія, інститут, коледж) реалізують свою діяльність на основі принципів академічної свободи, автономії та відповідальності за якість вищої освіти.

Розділ 16. ПОЗАШКІЛЬНА ОСВІТА

Стаття 16.1. Мета і завдання позашкільної освіти
Стаття 16.2. Система позашкільної освіти
Стаття 16.3. Форми здобування позашкільної освіти
Стаття 16.4. Освітні програми позашкільної освіти
Стаття 16.5. Заклади позашкільної освіти

Позашкільна освіта спрямована на розвиток здібностей і талантів дітей та забезпечує задоволення їхніх додаткових освітніх потреб згідно з виявленням інтересу і схильностей до певного виду діяльності чи галузі знань. Вона може надаватися в закладах позашкільної освіти різних форм власності, інших закладах освіти, що мають ліцензію на здійснення такого виду освітньої діяльності, або на договірних засадах юридичними чи фізичними особами, які здійснюють таку освітню діяльність на законних підставах.
Позашкільна освіта може здійснюватися за різними формами організації освітнього процесу (гуртки, культурно-освітні, спортивно-оздоровчі, науково-пошукові і художньо-мистецькі творчі об'єднання, клуби, студії, курси, школи тощо) і провадиться за різними напрямами діяльності. Допускається поєднання в одному закладі освіти різних напрямів діяльності.
Позашкільна освіта здійснюється за типовими або акредитованими авторськими освітніми програмами, які спрямовані на поглиблення загальноосвітньої чи допрофесійної підготовки з певної галузі знань чи виду діяльності, формування певних професійних компетентностей, підвищення майстерності чи вправності з певного виду діяльності. Результати позашкільної освіти можуть ураховуватися повністю чи частково іншими закладами освіти в опануванні їхніх освітніх програм. Акредитовані освітні програми з певних напрямів позашкільної освіти (музичний, мистецький, спортивний тощо) можуть надавати певні кваліфікації тим, хто їх опанував. За результатами навчання за акредитованими освітніми програмами заклади позашкільної освіти можуть видавати документ, форма і зміст якого визначаються ним самим. 
Фінансування позашкільної освіти здійснюється за кошти державного і місцевого бюджетів, батьків дітей або їх законних представників, з інших джерел, не заборонених законодавством. За кошти державного і місцевого бюджетів можуть фінансуватися лише акредитовані освітні програми.

Розділ 17. ОСВІТА ОСІБ З ОСОБЛИВИМИ 
ОСВІТНІМИ ПОТРЕБАМИ 

Стаття 17.1.	Забезпечення доступу до якісної освіти особам з особливими освітніми потребами
Стаття 17.2.	Інтеграція осіб з обмеженнями життєдіяльності в загальноосвітній простір та інклюзивне навчання
Стаття 17.3.	Спеціальні заклади та форми освіти осіб з особливими освітніми потребами
У розділі визначаються основні засади забезпечення доступу до освіти осіб з особливими освітніми потребами, що передбачають, окрім іншого:
1)	створення правових, економічних, політичних, соціально-психологічних та інших умов для забезпечення особам з особливими потребами їхніх прав та можливості нарівні з іншими громадянами отримувати якісні освітні послуги;
2)	максимальну інтеграцію цієї категорії здобувачів освітніх послуг до закладів освіти, у т. ч. шляхом: усунення перепон і бар’єрів, що перешкоджають забезпеченню прав і задоволення їхніх потреб у сфері освіти; забезпечення спеціальними засобами та приладдям для навчання, у т. ч.  у закладах професійної освіти; створення спеціальних та інклюзивних класів (груп) для навчання; формування інституту супроводження для більш ефективного і якісного отримання особами з особливими потребами освітніх послуг; спеціальної підготовки викладачів, учителів та вихователів для інтеграції їхньої доступності до цієї категорії здобувачів освітніх послуг (сурдо-, тифлопереклад, основні засади фізичної, соціальної, психофізіологічної та трудової реабілітації) та ін.;
3)	гарантування державою за рахунок коштів державного бюджету забезпечення осіб з особливими освітніми потребами засобами індивідуальної корекції, технічними засобами реабілітації, виплати стипендії та державної спеціальної допомоги інвалідам дитинства та дітям-інвалідам на весь період навчання у закладах професійної та вищої освіти, гарячим харчуванням протягом усього періоду навчання у загальноосвітньому закладі освіти, навчально-методичними та наочно-дидактичними технічними засобами навчання; 
4)	визначення переважного права за інших рівних умов на зарахування до вищих і професійних закладів освіти;
5)	типи закладів освіти, у яких можуть навчатися діти з особливими освітніми потребами (з інклюзивною формою навчання, спеціальна школа (школа-інтернат), санаторна школа (школа-інтернат), навчально-реабілітаційний центр);
6)	норми щодо педагогічного навантаження педагогічних працівників інклюзивних та спеціальних закладів освіти в розмірі 25 годин на тиждень.
Частина повноважень щодо забезпечення доступності освіти особам з особливими освітніми потребами, мають бути покладені на МОЗ, Мінсоцполітики та Мінмолодьспорту України, що потребуватиме внесення змін до відповідних законів України.

Розділ 18. ОСОБЛИВІ ВИДИ ОСВІТИ 

Стаття 18.1. 	Освіта для особливо обдарованих дітей.
Стаття 18.2.	Освіта, що надається в закладах освіти, створених релігійними організаціями (релігійна освіта)
Стаття 18.3.	Військова професійна та вища освіта в інтересах оборони та безпеки держави, забезпечення законності та правопорядку (військова освіта)

У розділі викладаються правові норми, які є спеціальними для перелічених у назвах статей видів освіти.
Так, надання повної загальної середньої освіти, основ професійної освіти особливо обдарованим дітям та молоді з метою забезпечення доступності такої освіти всім особам зазначених категорій незалежно від місця проживання може здійснюватися в закладах освіти, заснованих центральним органом виконавчої влади у сфері освіти, органами місцевого самоврядування. Порядок заснування та фінансування таких закладів освіти визначається Кабінетом Міністрів України.
Музичні, мистецькі, спортивні заклади освіти можуть надавати певну професійну кваліфікацію (2-3 рівні Національної рамки кваліфікацій).
Релігійні організації, офіційно зареєстровані в Україні, мають право засновувати заклади освіти, в т.ч. і ті, які надають формальну або позашкільну освіту, відповідно до чинного законодавства. Забезпечується розмежування формальної освіти, яка надається закладом освіти, заснованим релігійною організацією, відповідно до державного стандарту, та релігійної освіти.
Передбачено особливості військової професійної та вищої освіти в інтересах оборони та безпеки держави, забезпечення законності та правопорядку, зокрема можливість здобуття професійної військової освіти одночасно із здобуттям повної загальної середньої освіти. Особливості регулювання вищої освіти у вищих військових навчальних закладах узгоджено із Законом України «Про вищу освіту».

Розділ 19. ОСВІТА ДОРОСЛИХ

Стаття 19.1.	Навчання протягом життя 
Стаття 19.2.		Освіта дорослих як складова навчання протягом життя. Мета і завдання освіти дорослих 
Стаття 19.3.	Структура освіти дорослих. Цільові групи освіти дорослих
Стаття 19.4. 		Заклади освіти, установи, організації, інші юридичні та фізичні особи, які надають освітні послуги  у сфері формальної та неформальної освіти дорослих  
Стаття 19.5. 	Освітні програми для дорослих
Стаття 19.6.	Порядок реалізації та фінансування освітніх програм
	для дорослих  

У розділі визначено освіту дорослих як невід’ємну ланку системи освіти, мета якої полягає у сприянні адаптації до мінливих соціально-економічних умов і соціальному захисті дорослої людини шляхом реалізації освітніх програм та послуг, здійснення освітньо-інформаційної діяльності в межах та поза межами загальної середньої, професійної, вищої та післядипломної освіти. 
Уперше освіта дорослих представлена як система, діяльність якої спрямована на задоволення потреб громадян у знаннях, уміннях і навичках для професійного та особистісного розвитку. Провідною метою  системи є забезпечення органічної єдності з усіма іншими ланками освіти шляхом урахування особистісних потреб і потреб суспільства.
Структура освіти дорослих охоплює освітні програми формальної і неформальної освіти, які є диференційованими та розробляються з урахуванням специфіки освітніх потреб особи, окремих соціальних груп дорослого населення.  Такі програми можуть реалізуватися за рахунок різних джерел фінансування.  
Включення розділу «Освіта дорослих» у проект Закону України «Про освіту» дасть можливість: закріпити права людини на безперервне професійне і непрофесійне  навчання у будь-якому віці; визнати суспільну корисність освіти дорослих; закріпити на законодавчому рівні вимоги щодо координації і взаємодії різних суб’єктів у сфері освіти дорослих; легітимітизувати термін «освіта дорослих»; забезпечить державну підтримку наукових досліджень у галузі освіти дорослих.

Розділ 20. ІНФРАСТРУКТУРА ОСВІТИ

Стаття 20.1. 	Склад освітньої інфраструктури
Стаття 20.2. 	Інформаційні ресурси для освіти
Стаття 20.3. 	Бібліотеки для системи освіти
Стаття 20.4. 	Інформаційні системи в освіті
Стаття 20.5. 	Освітня картка особи
Стаття 20.6. 	Освітня статистика
Стаття 20.7. 	Облік документів про освіту
Стаття 20.8. 	Забезпечення права приватності в освіті

До інфраструктури освіти віднесено:
-	інформаційні ресурси;
-	бібліотечні ресурси;
-	підприємства, які виготовляють навчальне обладнання для освіти;
-	видавництва, які випускають підручники та посібники для освіти.
Розділом передбачено важливі новели:
1)	врегульовано використання в освіті інформаційних систем, у т.ч. систем дистанційного навчання, електронних бібліотек, освітньої статистики 
2)	передбачено запровадження освітньої картки особи як персонального електронного документа
3)	передбачено ведення Державного реєстру документів про освіту
4)	визначено зміст освітньої картки особи та порядок її використання з дотриманням українського та європейського законодавства про захист персональних даних; зокрема, картка в повному обсязі може зберігатися лише в закладі освіти, де особа навчається,
5)	використання деперсоналізованих відомостей освітньої картки особи для проведення статистичних досліджень
6)	передбачено можливість надання підприємствам, які виготовляють навчальне обладнання для освіти, та видають підручники та посібники для освіти, статусу неприбуткової організації
7)	визначено структуру освітньої статистики, яка має включати: 
-	статистичні відомості державної служби статистики
-	статистичні відомості, отримані шляхом обробки деперсоналізованих освітніх карток осіб
-	статистичні відомості, отримані за результатами вибіркових обстежень системи освіти.

Розділ 21. ЕКОНОМІЧНІ ВІДНОСИНИ У СФЕРІ ОСВІТИ

Стаття 21.1.	Особливості регулювання економічних відносин у сфері освіти
Стаття 21.2. 	Учасники економічних відносин у сфері освіти
Стаття 21.3. 	Освітня послуга як результат економічної діяльності
Стаття 21.4. 	Замовлення на освітні послуги
Стаття 21.5. 	Громадяни України – замовники і споживачі освітніх послуг
Стаття 21.6. 	Органи державної влади – замовники освітніх послуг
Стаття 21.7. 	Органи місцевого самоврядування – замовники освітніх послуг
Стаття 21.8. 	Інші замовники освітніх послуг
Стаття 21.9. 	Заклади освіти та фізичні особи – виконавці  
                      	замовлень на освітні послуги
Стаття 21.10. 	Економічна діяльність у сфері освіти
Стаття 21.11. 	Ціни і ціноутворення освітніх послуг
Стаття 21.12. 	Економічна конкуренція у сфері освіти
Стаття 21.13. 	Кредити на отримання освітніх послуг
Стаття 21.14. 	Захист прав споживачів і замовників освітніх послуг
Стаття 21.15. 	Захист прав виконавців замовлень на освітні послуги
Стаття 21.16. 	Захист прав засновників закладів освіти
Стаття 21.17. 	Участь громадських організацій в економічних відносинах у сфері освіти

Основним завданням розділу є регулювання економічних відносин у сфері освіти для забезпечення конституційного права громадян України на освіту та ефективної економічної діяльності суб’єктів господарювання у сфері освіти.
Концептуальною основою положень, визначень та засобів регулювання економічних відносин у сфері освіти, які використовуються у розділі, є п’ята (остання) версія Системи національних рахунків (СНР 2008), яка схвалена ООН, Європейською комісією, ОЕСР, МВФ і Світовим Банком, та впровадження якої Україна запланувала здійснити у 2015-2016 роках.
Сформульовано особливості економічних відносин у сфері освіти, серед яких зазначено, зокрема, безоплатність надання більшості освітніх послуг; некомерційний характер економічної діяльності більшості закладів освіти; заборона приватизації державних і комунальних закладів, що зумовлює обмеженість ринкових засад у цій сфері.
Перш за все, пропонується розширити можливості громадян України здобувати освіту безоплатно у закладах освіти незалежно від форм власності та місця їх знаходження, чи у фізичних осіб, що здійснюють індивідуальну діяльність щодо надання освітніх послуг у визначеному законом порядку. Наявність такої норми відповідатиме діючій практиці в країнах ЄС.
Пропонується встановити, що розмір видатків державного або місцевого бюджетів для оплати освітніх послуг визначається на одну особу, а не на утримання закладу освіти, що разом із правом обирати заклад освіти незалежно від форм власності та місця його знаходження надасть можливість впровадити принцип «гроші ходять за людиною».
Запропоновано визначення поняття «освітня послуга, як результат економічної діяльності».  
Пропонується визначення поняття «некомерційна (неприбуткова) організація» для закладів освіти і надання права засновникам державних і комунальних закладів освіти обирати не лише організаційно – правовий статус «бюджетна установа», а й статуси «некомерційна (неприбуткова) організація» або «підприємство (корпорація)», що надасть їм фінансову автономію.

Розділ 22. НАУКОВЕ І МЕТОДИЧНЕ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ОСВІТИ
	Стаття 22.1.	Завдання наукового і методичного забезпечення освіти
	Стаття 22.2. 	Здійснення наукового і методичного забезпечення
		освіти 
	Стаття 22.3. 	Участь діячів науки в освітньому процесі       
	Стаття 22.4. 	Фінансування наукових і науково-технічних робіт у
		сфері освіти та для сфери освіти
	
	У розділі визначені основні засади наукового і методичного забезпечення освіти з метою:
-	 підвищення якості та конкурентоспроможності освіти; 
-	розроблення та перегляду стандартів освіти, сучасних методів і засобів навчання;
-	моніторингу й оцінювання навчальних результатів, освітніх досягнень;
-	безперервної модернізації освітньої сфери в контексті дослідницько-інноваційного типу цивілізаційного прогресу людства.
Законодавчо визначені юридичні та фізичні суб’єкти, що здійснюю наукове і методичне забезпечення освіти.  
Визначені державні гарантії фінансування наукової та науково-технічної діяльності для сфери освіти. Унормовується, що фінансування фундаментальних і прикладних наукових досліджень та науково-технічних розробок (методичних) для сфери освіти здійснюється за рахунок бюджету в обсязі, не меншому від 3 відсотків від загальних видатків на освіту. 
Крім того передбачено, що держава забезпечує фінансування наукової і науково-технічної діяльності у вищій освіті в обсязі, не меншому від 10 відсотків від загальних видатків на вищу освіту. 

Розділ 23. МІЖНАРОДНЕ СПІВРОБІТНИЦТВО 
В СИСТЕМІ ОСВІТИ 

Стаття 23.1. 	Державна політика міжнародного співробітництва в сфері освіти.

Стаття 23.2. 	Участь у міжнародних обстеженнях якості освіти.

Стаття 23.3. 	Міжнародні обміни для осіб, що навчаються.

Стаття 23.4. 	Міжнародні обміни для осіб, що навчають.

Стаття 23.5. 	Міжнародні обміни для наукових працівників.

Стаття 23.6. 	Участь закладів освіти у міжнародних програмах.

Стаття 23.7. 	Взаємне визнання кваліфікацій (документів про освіту).

У розділі «Міжнародне співробітництво в сфері освіти» визначаються основні засади розвитку міжнародного співробітництва в сфері освіти, які передбачають такі кроки.
1. Визначення курсу на інтеграцію системи освіти України до світового освітнього простору. Оскільки правове регулювання розвитку міжнародного співробітництва в сфері освіти в Україні потребує подальшого удосконалення відповідно до сучасних процесів інтернаціоналізації освіти, міжнародних освітніх стандартів і потреб освітньої галузі, закріплюється принцип, відповідно до якого нормативно-правове регулювання відносин в сфері освіти відбувається у напрямку гармонізації та уніфікації із загальноприйнятими міжнародними нормами та практикою, у тому числі шляхом визначення пріоритетних напрямків наукових досліджень у закладах вищої освіти відповідно до актуальних соціально-економічних викликів та їх узгодження з пріоритетами міжнародних науково-технічних програм (Horizon 2020 та ін.).
2. Визначення місця і ролі держави в організації та здійсненні міжнародного співробітництва в сфері освіти, напрямів державного сприяння його розвитку та пов’язані із цим державні заходи, зокрема щодо встановлення відповідних бюджетних призначень, виділення державою валютних асигнувань на фінансування внесків за членство в міжнародних організаціях, участі в заходах таких організацій; відрядження за кордон учасників освітнього процесу для науково-педагогічної та наукової роботи чи стажування; виділення коштів та інших ресурсів для покриття частки витрат українською стороною, передбачених бюджетами спільних з іноземними партнерами проектів, які реалізуються за рахунок міжнародних грантів і технічної допомоги тощо.
3. Створення умов для реалізації права міжнародної двосторонньої академічної мобільності; створення спільних освітніх і наукових програм з іноземними закладами освіти, науковими установами, організаціями; залучення іноземців на навчання та для викладання в заклади освіти України.
4. Участь у міжнародних порівняльних дослідженнях якості освіти (наприклад, TIMSS, PISA, PIRLS тощо).
5. Участь закладів вищої освіти у світових університетських рейтингах.
6. Участь закладів освіти, педагогів, науковців, учнів і студентів у різних проектах і програмах міжнародних організацій, співтовариств.
7. Забезпечення взаємного визнання кваліфікацій (документів про освіту), присвоєних в Україні та інших країнах відповідно до міжнародних зобов’язань України (зокрема, Лісабонської конвенції, Європейської рамки кваліфікацій). Передбачається надання права МОН України встановлювати відповідність результатів зовнішнього незалежного оцінювання кваліфікацій інших країн для доступу до вищої освіти.

Додаток 1. Структура проекту Закону України «Про освіту»

Розділ 1. ЗАГАЛЬНІ ПОЛОЖЕННЯ

Стаття 1. Основні терміни та їх визначення
Стаття 2. Мета освіти та принципи освітньої діяльності
Стаття 3. Державна політика у сфері освіти
Стаття 4. Мова освіти
Стаття 5. Законодавство про освіту

Розділ 2. ПРАВО НА ОСВІТУ

Стаття 6. Зміст права на освіту
Стаття 7. Право на рівність умов доступу до освіти
Стаття 8. Право на безоплатне здобуття освіти

Розділ 3.	СИСТЕМА ОСВІТИ
	
Стаття 3.1. Система освіти 
Стаття 3.2. Види освіти
Стаття 3.3. Рівні формальної освіти
Стаття 3.4. Неформальна освіта
Стаття 3.5. Інформальне навчання
 
Розділ 4. 	ОСВІТНІ ПРОГРАМИ

Стаття 4.1. Поняття та зміст освітньої програми
Стаття 4.2. Класифікація освітніх програм
Стаття 4.3. Порядок розроблення та затвердження освітніх програм
Стаття 4.4. Освітні програми та кваліфікації

Розділ 5. 	КВАЛІФІКАЦІЇ ТА ДОКУМЕНТИ ПРО ОСВІТУ

Стаття 5.1. Національна система кваліфікацій
Стаття 5.2. Національна рамка кваліфікацій
Стаття 5.3. Галузеві рамки кваліфікацій 
Стаття 5.4. Поняття і види освітніх та професійних кваліфікацій
Стаття 5.5. Документи про освіту

Розділ 6.		УЧАСНИКИ ОСВІТНЬОГО ПРОЦЕСУ, ЇХ ПРАВА І ОБОВ’ЯЗКИ

Стаття 6.1. 	Права і обов’язки осіб, які здобувають освіту
Стаття 6.2. 	Права і обов’язки батьків, законних представників дітей, які здобувають освіту
Стаття 6.3. 	Права і обов’язки осіб, які здійснюють освітню діяльність

Розділ 7. 	ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ЯКОСТІ ОСВІТИ

Стаття 7.1. 	Якість освіти.
Стаття 7.2. 	Система забезпечення якості освіти
Стаття 7.3. 	Стандартизація
Стаття 7.4. 	Стандарти освітньої діяльності
Стаття 7.5. 	Ліцензування освітньої діяльності
Стаття 7.6. 	Стандарти освіти
Стаття 7.7. 	Акредитація освітніх програм
Стаття 7.8. 	Зовнішнє незалежне оцінювання результатів навчання
Стаття 7.8. 	Моніторинг якості освіти
Стаття 7.10. 	Регіональні комісії із забезпечення якості освіти
Стаття 7.11. 	Експертний інститут

Розділ 8.	ПЕДАГОГІЧНІ І НАУКОВО-ПЕДАГОГІЧНІ ПРАЦІВНИКИ

Стаття 8.1.	Основні посади педагогічних і науково-педагогічних працівників. 
Стаття 8.2.	Підвищення кваліфікації педагогічних і науково-педагогічних працівників.
Стаття 8.3.	Атестація педагогічних і науково-педагогічних працівників.
Стаття 8.4.	Кваліфікаційні категорії педагогічних працівників.
Стаття 8.8. 	Вчені звання науково-педагогічних працівників.
Стаття 8.6.	Робочий час і навантаження педагогічних та науково-педагогічних працівників.
Стаття 8.7.	Оплата праці педагогічних і науково-педагогічних працівників.
Стаття 8.8.	Соціальні гарантії педагогічних і науково-педагогічних працівників

Розділ 9.  	ЗАКЛАДИ ОСВІТИ 

Стаття 9.1.	Організаційно-правові форми закладів освіти. 
Стаття 9.2.	Державні і комунальні заклади освіти (навчальні заклади).
Стаття 9.3.	Приватні заклади освіти (навчальні заклади).
Стаття 9.4. 	Взаємодія закладів освіти.
Стаття 9.5.	Управління закладом освіти.
Стаття 9.6. 	Автономія закладу освіти.
Стаття 9.7. 	Відповідальність закладу освіти.

Розділ 10. 	УПРАВЛІННЯ СИСТЕМОЮ ОСВІТИ

Стаття 10.1.	Суб’єкти управління системою освіти 
Стаття 10.2. 	Повноваження Кабінету Міністрів України
Стаття 10.3.	Повноваження центрального органу виконавчої влади у сфері освіти
Стаття 10.4. 	Повноваження державних органів, до сфери управління яких належать заклади освіти
Стаття 10.5. 	Повноваження місцевих органів виконавчої влади
Стаття 10.6. 	Повноваження органів влади Автономної Республіки Крим, обласних рад, Київської та Севастопольської міських рад у сфері освіти
Стаття 10.7. 	Повноваження районних рад, міських рад (міст обласного значення), районних у містах рад
Стаття 10.8.	Повноваження міських рад (міст районного підпорядкування), сільських, селищних рад
Стаття 10.9. 	Повноваження засновника (засновників) закладу освіти
Стаття 10.10. Повноваження органів ліцензування та акредитації
Стаття 10.10. Громадське самоврядування у системі освіти
Стаття 10.12.	Відкритість прийняття рішень і провадження діяльності у сфері освіти.

Розділ 11. 	ДЕРЖАВНИЙ НАГЛЯД (КОНТРОЛЬ) У СФЕРІ ОСВІТИ

Стаття 11.1.	Визначення терміну та мети державного нагляду (контролю) у сфері освіти
Стаття 11.2.	Предмет та напрями здійснення державного нагляду (контролю)у сфері освіти.
Стаття 11.3.	Статус органів державного нагляду (контролю) у сфері освіти
Стаття 11.4.	Повноваження органу державного нагляду (контролю) у сфері освіти
Стаття 11.5.	Повноваження регіональних органів державного нагляду (контролю) у сфері освіти
Стаття 11.6.	Способи здійснення державного нагляду (контролю) у сфері освіти
Стаття 11.7.	Порядок проведення заходів державного нагляду (контролю) у сфері освіти
Стаття 11.8.	Рішення за результатами державного нагляду (контролю)
Стаття 11.9.	Оскарження рішень, дій чи бездіяльності  органів державного нагляду (контролю) у сфері освіти та їхніх посадових осіб

Розділ 12. 	ДОШКІЛЬНА ОСВІТА

Стаття 12.1.	Мета і завдання дошкільної освіти
Стаття 12.2.	Дошкільний вік і структура дошкільної освіти
Стаття 12.3.	Система дошкільної освіти
Стаття 12.4.	Форми здобуття дошкільної освіти
Стаття 12.5.	Норми і вимоги  до розвитку дітей дошкільного віку (стандарт дошкільної освіти)
Стаття 12.6. 	Освітні програми дошкільної освіти
Стаття 12.7. 	Заклади дошкільної освіти
Стаття 12.8. 	Забезпечення якості дошкільної освіти
Стаття 12.9. 	Управління дошкільною освітою

Розділ 13. 	ЗАГАЛЬНА СЕРЕДНЯ ОСВІТА

Стаття 13.1. 	Мета і завдання загальної середньої освіти
Стаття 13.2. 	Структура і тривалість повної загальної середньої освіти
Стаття 13.3.	Система загальної середньої освіти
Стаття 13.4.	Форми здобуття загальної середньої освіти
Стаття 13.5.	Державний стандарт загальної середньої освіти 
Стаття 13.6. 	Освітні програми загальної середньої освіти
Стаття 13.7. 	Забезпечення якості загальної середньої освіти
Стаття 13.8. 	Заклади загальної середньої освіти
Стаття 13.9. 	Управління загальною середньою освітою

Розділ 14. 	ПРОФЕСІЙНА ОСВІТА

Стаття 14.1.	Мета і завдання професійної освіти
Стаття 14.2.	Структура і система професійної освіти
Стаття 14.3.	Стандарти професійної освіти
Стаття 14.4.	Заклади професійної освіти

Розділ 15. 	ВИЩА ОСВІТА

Стаття 15.1. 	Мета і завдання вищої освіти
Стаття 15.2. 	Система вищої освіти в Україні
Стаття 15.3. 	Програми, рівні та ступені вищої освіти
Стаття 15.4. 	Стандартизація вищої освіти
Стаття 15.5. 	Забезпечення якості вищої освіти
Стаття 15.6. 	Заклади вищої освіти
Стаття 15.7.	Наукова (дослідницька) діяльність закладів вищої освіти

Розділ 16. 	ПОЗАШКІЛЬНА ОСВІТА

Стаття 16.1. Мета і завдання позашкільної освіти
Стаття 16.2. Система позашкільної освіти
Стаття 16.3. Форми здобування позашкільної освіти
Стаття 16.4. Освітні програми позашкільної освіти
Стаття 16.5. Заклади позашкільної освіти

Розділ 17.	ОСВІТА ОСІБ З ОСОБЛИВИМИ ОСВІТНІМИ ПОТРЕБАМИ 

Стаття 17.1.	Забезпечення доступу до якісної освіти особам з особливими освітніми потребами
Стаття 17.2.	Інтеграція осіб з обмеженнями життєдіяльності в загальноосвітній простір та інклюзивне навчання
Стаття 17.3.	Спеціальні заклади та форми освіти осіб з особливими освітніми потребами

Розділ 18. 	ОСОБЛИВІ ВИДИ ОСВІТИ 

Стаття 18.1. 	Освіта для особливо обдарованих дітей.
Стаття 18.2.	Освіта, що надається в закладах освіти, створених релігійними організаціями (релігійна освіта)
Стаття 18.3.	Військова професійна та вища освіта в інтересах оборони та безпеки держави, забезпечення законності та правопорядку (військова освіта)

Розділ 19. 	ОСВІТА ДОРОСЛИХ

Стаття 19.1.	Навчання протягом життя 
Стаття 19.2.		Освіта дорослих як складова навчання протягом життя. Мета і завдання освіти дорослих 
Стаття 19.3.	Структура освіти дорослих. Цільові групи освіти дорослих
Стаття 19.4. 		Заклади освіти, установи, організації, інші юридичні та фізичні особи, які надають освітні послуги  у сфері формальної та неформальної освіти дорослих  
Стаття 19.5. 	Освітні програми для дорослих
Стаття 19.6.	Порядок реалізації та фінансування освітніх програм
		для дорослих  

Розділ 20. 	ІНФРАСТРУКТУРА ОСВІТИ

Стаття 20.1. 	Склад освітньої інфраструктури
Стаття 20.2. 	Інформаційні ресурси для освіти
Стаття 20.3. 	Бібліотеки для системи освіти
Стаття 20.4. 	Інформаційні системи в освіті
Стаття 20.5. 	Освітня картка особи
Стаття 20.6. 	Освітня статистика
Стаття 20.7. 	Облік документів про освіту
Стаття 20.8. 	Забезпечення права приватності в освіті

Розділ 21. 	ЕКОНОМІЧНІ ВІДНОСИНИ У СФЕРІ ОСВІТИ

Стаття 21.1.	Особливості регулювання економічних відносин у сфері освіти
Стаття 21.2.	Учасники економічних відносин у сфері освіти
Стаття 21.3. 	Освітня послуга як результат економічної діяльності
Стаття 21.4. 	Замовлення на освітні послуги
Стаття 21.5. 	Громадяни України – замовники і споживачі освітніх послуг
Стаття 21.6. 	Органи державної влади – замовники освітніх послуг
Стаття 21.7. 	Органи місцевого самоврядування – замовники освітніх послуг
Стаття 21.8. 	Інші замовники освітніх послуг
Стаття 21.9. 	Заклади освіти та фізичні особи – виконавці  
                      	замовлень на освітні послуги
Стаття 21.10. Економічна діяльність у сфері освіти
Стаття 21.11. Ціни і ціноутворення освітніх послуг
Стаття 21.12. Економічна конкуренція у сфері освіти
Стаття 21.13. Кредити на отримання освітніх послуг
Стаття 21.14. Захист прав споживачів і замовників освітніх послуг
Стаття 21.15. Захист прав виконавців замовлень на освітні послуги
Стаття 21.16.	 Захист прав засновників закладів освіти
Стаття 21.17.	 Участь громадських організацій в економічних відносинах у сфері освіти

Розділ 22. 	НАУКОВЕ І МЕТОДИЧНЕ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ОСВІТИ
	
Стаття 22.1.	Завдання наукового і методичного забезпечення освіти
Стаття 22.2. 	Здійснення наукового і методичного забезпечення
		освіти 
	Стаття 22.3. 	Участь діячів науки в освітньому процесі       
	Стаття 22.4. 	Фінансування наукових і науково-технічних робіт у
		сфері освіти та для сфери освіти

Розділ 23.	МІЖНАРОДНЕ СПІВРОБІТНИЦТВО В СИСТЕМІ ОСВІТИ 

Стаття 23.1. 	Державна політика міжнародного співробітництва в сфері освіти.
Стаття 23.2. 	Участь у міжнародних обстеженнях якості освіти.
Стаття 23.3. 	Міжнародні обміни для осіб, що навчаються.
Стаття 23.4. 	Міжнародні обміни для осіб, що навчають.
Стаття 23.5. 	Міжнародні обміни для наукових працівників.
Стаття 23.6. 	Участь закладів освіти у міжнародних програмах.
Стаття 23.7. 	Взаємне визнання кваліфікацій (документів про освіту).

Додаток 2

СТРУКТУРА ОСВІТИ

Додаток 3. РОЗПОДІЛ ПОВНОВАЖЕНЬ В СИСТЕМІ УПРАВЛІННЯ

Таблиця 3.1. Розподіл повноважень щодо управління системою освіти

ВИЗНАЧЕННЯ ДЕРЖАВНОЇ ПОЛІТИКИ 	ВЕРХОВНА РАДА УКРАЇНИ 	
ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ РЕАЛІЗАЦІЇ ДЕРЖАВНОЇ ПОЛІТИКИ. НОРМАТИВНО-ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ	КАБІНЕТ МІНІСТРІВ УКРАЇНИ 	
РЕАЛІЗАЦІЯ  ДЕРЖАВНОЇ ПОЛІТИКИ. НОРМАТИВНО-ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ В РАМКАХ ЗАКОНУ. 	МІНІСТЕРСТВО ОСВІТИ І НАУКИ УКРАЇНИ 
	
КОНТРОЛЬ.	ДЕРЖАВНА ІНСПЕКЦІЯ ОСВІТИ. РЕГІОНАЛЬНІ ОРГАНИ. 	
ЛІЦЕНЗУВАННЯ 	МІНІСТЕРСТВО ОСВІТИ І НАУКИ УКРАЇНИ.	
АКРЕДИТАЦІЯ.  ЛІЦЕНЗІЙНА ЕКСПЕРТИЗА 	ОДА (РЕГІОНАЛЬНІ ПІДРОЗДІЛИ МОНУ) 
НАЦІОНАЛЬНЕ АГЕНТСВО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ЯКОСТІ ВИЩОЇ ОСВІТИ. РЕГІОНАЛЬНІ КОМІСІЇ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ЯКОСТІ ОСВІТИ	

Таблиця 3.2 Розподіл повноважень щодо управління системою освіти  
в частині забезпечення доступності освіти

ВИЩА ОСВІТА 	МІНІСТЕРСТВО ОСВІТИ І НАУКИ УКРАЇНИ 	
ПРОФІЛЬНА СЕРЕДНЯ. ПРОФЕСІЙНА 	ОБЛАСНІ РАДИ (АДМІНІСТРАЦІЇ). 	
БАЗОВА СЕРЕДНЯ	РАЙОННІ РАДИ (АДМІНІСТРАЦІЇ). МІСЬКІ РАДИ МІСТ ОБЛАСНОГО ЗНАЧЕННЯ 	
ДОШКІЛЬНА І ПОЧАТКОВА ОСВІТА	СІЛЬСЬКІ, СЕЛИЩНІ, МІСЬКІ РАДИ	

Додаток 4. ОЧІКУВАНІ РЕЗУЛЬТАТИ РЕФОРМУВАННЯ СИСТЕМИ ОПЛАТИ ПРАЦІ В ОСВІТІ

Таблиця 4.1. 	Тарифні розряди педагогічних працівників дошкільних, загальноосвітніх, позашкільних, професійно-технічних навчальних закладів і коледжів

Посада	Тарифний розряд станом на 01.05.2015 року (макс)	Посадовий оклад, грн

(макс)	Тарифний розряд

пропозиція	Посадовий оклад, грн	
Директор 	16	2377	22	3459	
Заступник директора	16 мінус 5 %	2258	21	3280	
Завідувач відділення 			20	3101	
Завідувач лабораторії, центру, майстерні			18	2735	
Педагог, вчитель, майстер виробничого навчання, методист, практичний психолог, концертмейстер	вищої категорії	12	1806	18	2735	
	І категорії	11	1678	17	2556	
	ІІ категорії	10	1551	16	2377	
	без категорії	9	1474	15	2198	
Асистент педагога (вчителя)	-		14	2062	

Таблиця 4.2.	Тарифні розряди науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів

Посада	Тарифний розряд станом на 01.05.2015 року (макс)	Посадовий оклад, грн

(макс)	Тарифний розряд

пропозиція	Посадовий оклад, грн	
Керівник (ректор, президент, директор, начальник)	24	3715	25	3843	
Заступник керівника	24 мінус 5 %	3529	25 мінус 5 %	3651	
Директор навчально-наукового інституту	21	3280	23	3638	
Декан 	22	3459	23	3638	
Керівник освітньої програми	-	-	22	3459	
Учений секретар внз	16	2377	22	3459	
Завідувач кафедри	21	3280	22	3459	
професор	20	3101	21	3280	
доцент	19	2914	20	3101	
Завідувач аспірантури, докторантури	12	1806	20	3101	
Старший викладач	17	2556	18	2914	
Викладач	16	2377	17	2556	
Викладач-стажист	15	2198	16	2377	

Додаток 5. 	Окремі розділи проекту Закону України «Про освіту» 
(розділи 2, 3, 4, 6, 7, 11, 12, 15, 20)
 
Розділ 2. ПРАВО НА ОСВІТУ

Стаття 6. Зміст права на освіту

1. Кожен має право на освіту. Право на освіту включає право здобувати освіту впродовж усього життя, право на рівність умов доступу до освіти, право на безоплатну освіту (за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів) у випадках, визначених Конституцією, цим та іншими спеціальними законами.
2. Право на освіту гарантується незалежно від віку, статі, стану здоров’я, громадянства, національності, відношення до релігії, кольору шкіри, місця проживання, мови спілкування, походження, соціального і майнового стану, наявності судимості, а також від інших обставин.
3. Право на освіту забезпечується державою шляхом:
створення відповідних соціально-економічних умов для здобуття та надання освіти;
створення та розвитку мережі державних і комунальних закладів освіти;
гарантування рівноправності закладів освіти незалежно від форми власності;
створення умов для функціонування різних форм освіти.
4. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають на території України на законних підставах, користуються правом на освіту нарівні із громадянами України.

Стаття 7. Право на рівність умов доступу до освіти
1. В Україні створюються рівні умови доступу до освіти. Ніхто не може бути обмежений у праві на здобуття освіти.
2. Не вважається порушенням права на рівність умов доступу до освіти встановлення відповідно до закону особливих критеріїв доступу до дошкільної, середньої, професійної та вищої освіти, зумовлених специфікою освітніх програм; необхідністю створення умов для здобуття освіти особами з особливими освітніми потребами.

Стаття 8. Право на безоплатне здобуття освіти
1. Громадяни України мають право на безоплатне здобуття освіти, що забезпечується за рахунок видатків державного чи місцевих бюджетів у закладах освіти незалежно від форми власності у порядку, встановленому законом.
2. Право на безоплатне здобуття освіти реалізується через надання грантів, субсидій, дотацій чи інших форм фінансування за рахунок коштів:
державного та/або місцевих бюджетів у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України;
фізичних або юридичних осіб різних форм власності, в тому числі нерезидентів України.

Розділ 3. СИСТЕМА ОСВІТИ

Стаття 3.1. Система освіти

1. Система освіти включає складові за:
видами – формальна, неформальна освіта та інформальне навчання;
рівнями формальної освіти – дошкільна освіта, середня освіта, професійна освіта, вища освіта;
типами неформальної освіти – позашкільна освіта, післядипломна освіта, підвищення кваліфікації та інші види освіти дорослих;
типами інформального навчання – навчання в родині, на робочому місці, навчання через суспільну діяльність, самоосвіта;
інституціями – заклади освіти; суб’єкти управління освітою; наукові, дослідницькі організації, відповідальні за науково-методичне забезпечення освіти; громадські організації та об’єднання; інші юридичні та фізичні особи, які здійснюють діяльність у сфері освіти;
за визначниками змісту освіти – освітні програми, стандарти освіти та освітньої діяльності, освітні кваліфікації;
за статусом суб’єктів освітньої діяльності – здобувачі освіти, їх батьків та/або законних представники, педагогічні, науково-педагогічні та інші працівників, які працюють в закладах освіти. 
2. Система освіти розвивається на засадах системності, наступності, відкритості та відповідності суспільним потребам.

Стаття 3.2. Види освіти

1. Особа має право реалізувати право на освіту впродовж життя шляхом формальної, неформальної, інформального навчання. 
Держава підтримує, визнає та заохочує всі види освіти.
2. Формальна освіта є інституціолізованою, цілеспрямованою та спланованою за участю державних установ і визнаних приватних організацій та фізичних осіб освітою, що здійснюється відповідно до визначених цим Законом рівнів освіти, спрямувань, галузей знань і спеціальностей.
Формальна освіта передбачає здобуття за освітніми програмами визнаних державою кваліфікацій, що дають право доступу до наступного рівня освіти.
3. Неформальна освіта є інституціолізованою, цілеспрямованою та спланованою юридичними та/або фізичними особами, які здійснюють освітню діяльність, освітою, що не передбачає надання визнаних державою кваліфікацій за рівнями освіти та є додатковою до формальної освіти.
4. Інформальне навчання є самоорганізованим, цілеспрямованим або спланованим навчанням, що не інституціолізованим, зовні не організованим.
5. Результати неформальної освіти та інформального навчання можуть бути підтверджені у системі формальної освіти.

Стаття 3.3. Рівні формальної освіти

1. Освіта реалізується на таких рівнях:
дошкільна освіта;
початкова освіта; 
базова середня освіта; 
повна середня освіта;
професійна освіта;
вища освіта.
2. Повна загальна середня освіта передбачає завершення трьох рівнів освіти: початкової освіти, базової середньої освіти, повної середньої освіти.
3. Навчальні досягнення випускників по завершенню базової і повної загальної середньої освіти повинні обов’язково підтверджуватися державною підсумковою атестацією у формі зовнішнього незалежного оцінювання.
4. Дошкільна освіта передбачає інтелектуальний, фізичний, соціальний та психоемоційний розвиток і виховання дитини, підготовку до початкової освіти. 
Дошкільна освіта здобувається у закладі освіти за місцем проживання дитини, в сім’ї або за участю фізичних осіб, які здійснюють освітню діяльність.
Дошкільна освіта здобувається дітьми віком до 6 років, після виповнення 6 років дитина обов’язково з початком нового навчального року повинна навчатися за освітніми програмами початкової освіти. 
Дошкільна освіта включає два підрівні:
1) освіта раннього дитинства (для дітей віком до 2 років), що характеризується освітнім середовищем, спрямованим на розвиток сприйняття навколишнього середовища та мовлення у дітей;
2) передшкільна освіта (для дітей віком 3-6 років), що характеризується взаємодією дітей з педагогами та передбачає підготовку до початкової освіти.
Дошкільна освіта відповідає рівню 0 Національної рамки кваліфікацій України.
5. Початкова освіта передбачає інтелектуальний, фізичний, морально-етичний, естетичний та соціальний розвиток і виховання дитини та підготовку до базової середньої освіти.
Початкова освіта триває 5 років.
Початкова освіта здобувається у закладі освіти за місцем проживання дитини, в сім’ї або за участю фізичних осіб, які здійснюють освітню діяльність.
Початкова освіта відповідає рівню 1 Національної рамки кваліфікацій України.
5. Базова середня освіта передбачає формування ключових і предметних компетентностей з основ наук і культури, засвоєння духовних і моральних цінностей, фізичний і естетичний розвиток, виховання громадськості, патріотизму, особистісне і соціальне самовизначення, забезпечення готовності до продовження навчання на наступному рівні освіти.
Базова середня освіта триває 4 роки.
Базова середня освіта здобувається у закладі освіти.
Базова середня освіта відповідає рівню 2 Національної рамки кваліфікацій України.
6. Повна середня освіта передбачає формування світоглядних поглядів і переконань на основі системного осягнення природничо-наукової і соціальної картин світу, ключових і предметних компетентностей, необхідних для самореалізації в сучасному світі, особистісне і соціальне самовизначення, забезпечення готовності до продовження навчання на наступному рівні освіти.
Повна середня освіта триває 3 роки. 
Повна середня освіта обов’язково здобувається в закладі освіти до досягнення повноліття (18 років).
Повна середня освіта відповідає рівню 3 Національної рамки кваліфікацій України. 
Повна середня освіта включає дві складові: загальну середню освіту та профільну освіту. 
Загальна середня освіта передбачає уніфікований / стандартизований зміст освіти.
Профільна освіта передбачає два напрями профілізації: академічний і професійний.
Академічний напрям передбачає профільну освіту на основі диференційованого підходу до предметного навчання з урахуванням здібностей та освітніх потреб кожного й орієнтацію на продовження навчання на наступному рівні освіти.
Професійний напрям передбачає профільну освіту на основі професійно орієнтованого підходу до навчання з урахуванням здібностей та потреб кожного й орієнтацію на ринок праці.
7. Здобуття повної загальної середньої освіти можливе шляхом навчання:
1) за академічним напрямом профілізації освіти – в закладах загальної середньої освіти (в одно- і багатопрофільних ліцеях, гімназіях, профільних класах загальноосвітніх шкіл), які спроможні поєднати здобуття загальної середньої освіти та поглибленої академічної підготовки;
2) за професійним напрямом профілізації освіти – в закладах професійної освіти (професійних коледжах і ліцеях, центрах професійної підготовки, технікумах, професійно-технічних та інших закладах освіти), які спроможні поєднати здобуття загальної середньої освіти та професійної підготовки.
8. Професійна освіта здобувається на основі базової середньої освіти або повної загальної середньої освіти. 
Професійна освіта може поєднуватися із здобуттям повної середньої освіти та відповідної освітньої кваліфікації кваліфікованого робітника або молодшого спеціаліста.
Професійна освіта є дворівневою:
1) базова професійна освіта забезпечує підготовку кваліфікованого робітника та передбачає отримання відповідної освітньої кваліфікації, триває 1-3 роки, відповідає рівню 3 Національної рамки кваліфікацій України;
2) спеціалізована професійна освіта забезпечує підготовку молодшого спеціаліста та передбачає отримання відповідної освітньої кваліфікації, триває 2-4 роки, відповідає рівню 4 Національної рамки кваліфікацій України,
Особа, яка здобула повну загальну середню освіту та освітню кваліфікацію молодшого спеціаліста, може продовжити навчання у межах відповідної спеціальності у вищому навчальному закладі за скороченим терміном навчання, який визначається з урахуванням визнання результатів навчання за професійно орієнтованими навчальними дисциплінами. Рішення щодо такого визнання приймає вищий навчальний заклад.
9. Вища освіта включає такі рівні:
1) початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти відповідає рівню 5 Національної рамки кваліфікацій України, здобувається на основі повної загальної середньої освіти та передбачає здобуття освітньої кваліфікації (ступеня) молодшого бакалавра;
2) перший рівень вищої освіти відповідає рівню 6 Національної рамки кваліфікацій України, здобувається на основі повної загальної середньої освіти або на основі початкового рівня (короткого циклу) вищої освіти та передбачає здобуття освітньої кваліфікації (ступеня) бакалавра;
3) другий рівень вищої освіти – відповідає рівню 7 Національної рамки кваліфікацій України, здобувається на основі першого рівня вищої освіти та передбачає здобуття освітньої кваліфікації (ступеня) магістра;
4) третій (освітньо-науковий) рівень вищої освіти – відповідає рівню 8 Національної рамки кваліфікацій України, здобувається на основі другого рівня вищої освіти та передбачає здобуття освітньої кваліфікації (ступеня) доктора філософії;
5) науковий рівень вищої освіти – відповідає рівню 9 Національної рамки кваліфікацій України, здобувається на основі третього (освітньо-наукового) рівня вищої освіти та передбачає здобуття освітньої кваліфікації (ступеня) доктора наук.

Стаття 3.4. Неформальна освіта

1. Здобуття неформальної освіти можливе шляхом навчання:
1) в закладах середньої освіти та позашкільної освіти, в організаціях, які здійснюють освітню діяльність в сфері позашкільної освіти;
2) в закладах професійної освіти, які здійснюють підвищення кваліфікації, іншу освітню діяльність в сфері освіти дорослих.
3) в закладах післядипломної освіти, закладах вищої освіти, які здійснюють підвищення кваліфікації, іншу освітню діяльність в сфері освіти дорослих.
2. Навчання за неформальною освітою може бути короткотерміновим, не інтенсивним, призначеним для будь-якого віку, типово пропонується у формі коротких курсів, семінарів, тренінгів.
3. По завершенні підготовки з позашкільної освіти, післядипломної освіти або підвищення кваліфікації може надаватися документ про здобуття випускником кваліфікації, що не визнана уповноваженими державою організаціями як формальна або еквівалентна формальним кваліфікація.
4. Набути компетентностей відповідно до визнаної державою кваліфікації можливо за спеціальними освітніми програмами, спрямованими на доповнення формальної освіти або на розвиток професійних компетентностей. 
Професійна кваліфікація, здобута за неформальною освітою, може бути підтверджена уповноваженим органом відповідно до законодавства.
Освітня кваліфікація, здобута за неформальною освітою, може бути підтверджена в системі формальної освіти відповідно до законодавства.

Стаття 3.5. Інформальне навчання

1. Інформальне навчання може здійснюватися:
1) в родині;
2) на робочому місці; 
3) через здійснення суспільної діяльності; 
4) через самоосвіту;
2. Набути компетентностей відповідно до визнаної державою кваліфікації можливо за спеціальними освітніми програмами у відкритих веб-ресурсах, спрямованими на доповнення формальної освіти або на розвиток професійних компетентностей, або іншими шляхами інформального навчання. 
Професійна кваліфікація, здобута шляхом інформального навчання, може бути підтверджена уповноваженим органом відповідно до законодавства.
Освітня кваліфікація, здобута шляхом інформального навчання, може бути підтверджена в системі формальної освіти відповідно до законодавства.

Розділ 4. ОСВІТНІ ПРОГРАМИ

Стаття 4.1. Поняття та зміст освітньої програми
1. Освітня програма визначає зміст освіти, очікувані результати навчання, тривалість і трудомісткість навчання, організаційно-педагогічні умови освітнього процесу.
2. Освітня програма – система освітніх компонентів на відповідному рівні освіти, що включає:
1) вимоги до осіб, які можуть розпочати навчання за програмою;
2) обсяг навчального навантаження;
3) перелік навчальних предметів (дисциплін) та логічну послідовність їх вивчення;
4) логічну послідовність видів освітньої діяльності;
5) очікувані результати навчання (компетентності) випускника.
4. Вимоги до результатів навчання за освітніми програмами формальної освіти можуть встановлюватися стандартами освіти та/або Національною рамкою кваліфікацій.
5. Заклад освіти у межах своєї автономії на підставі освітньої програми розробляє навчальний план, який визначає:
1) перелік та обсяг навчальних дисциплін (предметів) і послідовність їх вивчення;
2) форми проведення навчальних занять;
3) графік освітнього процесу;
4) форми поточного і підсумкового контролю.

Стаття 4.2. Класифікація освітніх програм
1. Освітні програми класифікуються за:
видами освіти – освітні програми формальної освіти, освітні програми неформальної освіти;
рівнями (формальної) освіти – освітні програми дошкільної освіти, освітні програми середньої освіти, освітні програми професійної освіти, освітні програми вищої освіти;
спрямуванням – загальні (академічні) освітні програми, професійні (фахові) освітні програми;
галузями знань і спеціальностями – відповідно до чинного переліку галузей знань і спеціальностей.
2. Освітні програми профільної середньої, професійної та вищої освіти можуть бути загального (академічного) або професійного (фахового) спрямування.
Освітні програми загального (академічного) спрямування передбачають отримання відповідної освітньої кваліфікації та підготовку до здобуття освіти на наступному рівні.
Освітні програми професійного (фахового) спрямування передбачають здобуття особами відповідної освітньої та професійної кваліфікацій згідно з вимогами ринку праці.
Здобуття освіти за кожною із зазначених освітніх програм не обмежує особу у продовженні освіти на наступному освітньому рівні незалежно від спрямування освітньої програми.
3. Галузева спрямованість освітніх програм для профільної середньої, професійної та вищої освіти визначається галузями знань і спеціальностями.

Стаття 4.3. Порядок розроблення та затвердження освітніх програм
1.	Освітні програми розробляються закладами освіти, юридичними та фізичними особами, які здійснюють освітню діяльність.
2.	Освітні програми акредитуються в порядку, встановленому законом.
3.	Типові освітні програми дошкільної та середньої освіти розробляються експертами у відповідних галузях освіти і затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері освіти за поданням Експертного інституту. Акредитація типових освітніх програм не здійснюється.

Стаття 4.4. Освітні програми та кваліфікації
1. Якість виконання освітньої програми на кожному рівні формальної освіти перевіряється під час атестації здобувача та підтверджується присудженням відповідної освітньої кваліфікації.
2. Успішне завершення освітньої програми може також передбачати присудження відповідної професійної кваліфікації.

Розділ 6. УЧАСНИКИ ОСВІТНЬОГО ПРОЦЕСУ, ЇХ ПРАВА І ОБОВ’ЯЗКИ

Стаття 6.1. Учасники освітнього процесу
1. Учасниками освітнього процесу є:
особи, які здобувають освіту (здобувачі освіти) – вихованці, учні, студенти (курсанти), аспіранти, докторанти та інші категорії, конкретний перелік яких визначається спеціальними законами;
особи, які здійснюють освітню діяльність – вихователі, вчителі, викладачі та інші категорії, конкретний перелік яких визначається спеціальними законами;
дослідники та фахівці-практики, які залучаються до освітнього процесу;
керівники закладів освіти;
особи, які допомагають організувати освітній процес (допоміжний персонал);
батьки або особи, які їх замінюють.

Стаття 6.2. Права і обов’язки осіб, які здобувають освіту
1. Особи, які здобувають освіту, мають право на:
1) вибір навчального закладу, освітніх програм, форм навчання;
2) вибір педагогічних, науково-педагогічних працівників за письмовою заявою та погодженням з керівництвом закладу освіти;
3) академічну мобільність;
4) отримання пільг і компенсацій, передбачених законодавством для осіб, які поєднують роботу з навчанням;
5) користування навчальною, науковою, виробничою, культурною, спортивною, побутовою, оздоровчою базою та інформаційно-комунікаційною інфраструктурою закладу освіти;
6) свободу творчої діяльності;
7) участь у громадському самоврядуванні закладу освіти;
8) безпечні умови навчання та праці;
9) створення особливих умов для здобуття освіти, якщо це викликано станом здоров’я, відповідно до закону;
10) забезпечення стипендіями і умовами для проживання в установленому законодавством порядку;
14) захист від будь-яких форм експлуатації, фізичного та психічного насильства, інших дій, що порушують права осіб, які здобувають освіту;
15) перерву в навчанні у закладах освіти;
16) збереження місця навчання і відстрочку на складання екзаменаційної сесії та державної атестації на час виконання державних та громадських обов’язків відповідно до закону (зокрема, на період проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період);
2. Особи, які здобувають освіту, зобов’язані:
1) дотримуватися норм моралі та етики;
2) дотримуватися принципу академічної доброчесності;
3) виконувати вимоги освітньої програми і навчального плану;
4) додержуватись статуту, правил внутрішнього розпорядку закладу освіти.

Стаття 6.3. Права і обов’язки осіб, які здійснюють освітню діяльність
1. Педагогічні та науково-педагогічні працівники мають право на:
1) академічну свободу, включаючи свободу викладання, свободу від втручання в педагогічну, науково-педагогічну та наукову діяльність, вільний вибір форм, методів і засобів навчання, підручників, що відповідають освітній програмі;
2) доступ до інформаційних ресурсів і комунікацій, що використовуються в освітньому процесі та науковій діяльності;
3) безоплатне користування матеріально-технічними ресурсами закладу освіти для здійснення освітньої та наукової діяльності;
4) педагогічну ініціативу; розроблення та впровадження авторських освітніх методик і технологій;
5) розроблення освітніх програм і навчальних планів;
6) захист професійної честі, гідності;
7) індивідуальну освітню діяльність;
8) участь у роботі колегіальних органів управління закладом освіти;
9) участь у громадському самоврядуванні закладу освіти;
10) об’єднання у професійні громадські організації;
11) подовжену оплачувану відпустку;
12) одержання службового житла;
13) інші соціальні пільги та компенсації відповідно до законодавства;
14) підвищення кваліфікації, перепідготовку; вільний вибір освітніх програм, форм навчання, закладів освіти, установ і організацій, що здійснюють підвищення кваліфікації і перепідготовку;
15) однорічну неоплачувану творчу відпустку не рідше одного разу на 10 років із зарахування до загального і спеціального трудового стажу.
2. Педагогічні та науково-педагогічні працівники зобов’язані:
1) дотримуватися принципу академічної доброчесності та забезпечувати його реалізацію в освітньому та науковому процесах;
2) забезпечувати реалізацію відповідних освітніх програм в обсягах, передбачених посадовими обов’язками;
3) постійно підвищувати професійний рівень, педагогічну майстерність, професійну і загальну культуру;
4) створювати психолого-педагогічні умови для засвоєння особами, які навчаються, освітньої програми, сприяти розвитку їх здібностей;
5) виховувати осіб, які навчаються, в дусі поваги до людини, людської гідності, толерантності;
6) виховувати осіб, які навчаються, в дусі поваги до загальнолюдських, національних, історичних, культурних цінностей Українського народу, державного устрою України, дбайливе ставлення до історико-культурного та природного середовища країни;
7) додержувати педагогічної етики, моралі, поважати гідність осіб, які навчаються;
8) запобігати проявам у закладах освіти будь-яких форм фізичного або психічного насильства;
9) запобігати та перешкоджати у закладах освіти та на їх території тютюнопалінню, вживанню алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, прекурсорів та їх аналогів.
3. На осіб, які здійснюють освітню діяльність з надання дітям дошкільної і початкової освіти поза закладом освіти, покладаються обов’язки педагогічних працівників.

Стаття 6.4. Права і обов’язки батьків, законних представників дітей, які здобувають освіту
1. Батьки, опікуни та законні представники дітей, які здобувають освіту, мають право:
1) вибирати заклад освіти, освітню програму, форму навчання дітей;
2) вибирати педагогічних працівників за їх письмовою заявою та за погодженням з керівництвом закладу освіти;
3) обирати і бути обраними до органів громадського самоврядування закладів освіти;
4) звертатися до державних, громадських органів управління освітою з питань освіти дітей та захисту їхніх прав;
5) захищати у відповідних державних органах і судах законні інтереси своїх дітей;
6) отримувати повну інформацію про діяльність навчального закладу, результати навчання дитини та результати оцінювання якості освіти у закладі освіти;
6) отримувати інформацію про всі види запланованих педагогічних, психологічних, медичних, соціологічних, досліджень та обстежень, педагогічних експериментів, які плануються проводити з дітьми в закладі освіти; давати чи не давати згоду на участь своєї дитини в дослідженнях, обстеженнях, експериментах; отримувати безоплатно інформацію про проміжні та остаточні результати обстежень, досліджень, експериментів;
7) брати участь у роботі медико-психолого-педагогічних комісій під час обстеження дитини; вносити зауваження, пропозиції, заперечення під час обговорення результатів обстеження та прийняття рішення, включаючи визначені медико-психолого-педагогічною комісією умови виконання рішення;
8) ознайомлюватися з освітнім процесом, відвідувати навчальні заняття без втручання в освітній процес у порядку, передбаченому статутом закладу освіту.
2. Батьки та особи, які їх замінюють, зобов’язані:	
забезпечити здобуття дітьми дошкільної та повної загальної середньої освіти;
дбати про фізичне і психічне здоров’я дитини, її фізичний, інтелектуальний і духовний розвиток; сприяти розвитку її природних здібностей.
поважати гідність дитини, виховувати працелюбність, почуття доброти, милосердя, шанобливе ставлення до державної мови, регіональних мов або мов меншин, інших мов і рідної мови, сім’ї, старших за віком, до народних традицій та звичаїв;
виховувати повагу до національних, історичних, культурних цінностей українського та інших народів, дбайливе ставлення до історико-культурного надбання та навколишнього природного середовища, любов до своєї країни;
виховувати повагу до законів, прав, основних свобод людини.
3. Освіта в сім’ї є першоосновою розвитку дитини як особистості. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за освіту і розвиток дитини.
4. Держава захищає права сім’ї та надає батькам, особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов’язків.

Розділ 7. ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ЯКОСТІ ОСВІТИ

Стаття 7.1. Якість освіти.
1.	Якість освіти визначається за результатами навчання осіб, які освіту здобувають.
2.	Факторами, які забезпечують якість освіти, є:
1)	якість системи освіти;
2)	якість освітньої діяльності юридичних та фізичних осіб, які надають освітні послуги.
3.	Якість системи освіти визначається:
1)	доступністю освіти для осіб, які її зобов’язані здобути чи мають потребу у здобутті;
2)	системою забезпечення якості освіти;
3)	забезпеченням незалежного оцінювання результатів навчання;
4)	контролем за дотриманням законодавства про освіту.
4.	Якість освітньої діяльності юридичних осіб, які надають освітні послуги, визначається:
1)	Рівнем професійної кваліфікації педагогічних та науково-педагогічних працівників;
2)	Організацією освітнього процессу;
3)	Методичним забезпеченням освітнього процессу.

Стаття 7.2. Система забезпечення якості освіти
1. Метою розбудови та функціонування системи забезпечення якості освіти в Україні є:
формування культури якості освіти;
гарантування якості освіти;
формування довіри суспільства до закладів освіти, вчителів (викладачів);
постійне та послідовне вдосконалення (підвищення) якості освіти;
допомога закладам освіти та особам, які здійснюють освітню діяльність у підвищенні якості освіти;
поширення кращих практик забезпечення якості освіти.
2. Система забезпечення якості освіти складається з трьох складових:
1) система забезпечення якості у закладах освіти (внутрішня система забезпечення якості освіти);
2) система зовнішнього забезпечення якості освіти, яка спрямована на оцінювання ефективності внутрішньої системи забезпечення якості освіти та;
3) система забезпечення якості у діяльності органів і установ, що управляють процесами зовнішнього забезпечення якості освіти.
3. Система забезпечення якості на рівні закладу освіти (внутрішня система забезпечення якості освіти) включає:
розробку закладом освіти, стратегії (політики) та процедур постійного підвищення якості освіти;
створення та постійне вдосконалення системи та механізмів реалізації академічної доброчесності;
розробку, моніторинг, періодичний перегляд та вдосконалення освітніх програм;
незалежне оцінювання здобувачів освіти на основі чітких і оприлюднених критеріїв, правил і процедур;
оцінювання якості освітньої діяльності вчителів (викладачів) здобувачами освіти;
оцінювання якості управлінської діяльності керівників закладу освіти вчителями (викладачами);
забезпечення наявності необхідних ресурсів для організації освітнього процесу, у тому числі для самостійної роботи здобувачів освіти, за кожною освітньою програмою;
забезпечення наявності інформаційних систем для ефективного управління закладом освіти;
інші процедури та заходи, що визначаються спеціальним законом або статутом навчального закладу.
4. Система зовнішнього забезпечення якості освіти включає:
1) перелік інструментів, процедур і заходів забезпечення та підвищення якості освіти, зокрема:
стандартизація;
ліцензування освітньої діяльності;
акредитація освітніх програм;
зовнішнє незалежне оцінювання результатів навчання;
моніторинг якості освіти;
інституційний аудит;
атестація осіб, які здійснюють освітню діяльність;
2) визначені спеціальними законами органи і установи, що відповідають за зовнішнє незалежне оцінювання якості освіти та розвиток системи забезпечення якості, які:
приймають рішення на основі чітких та оприлюднених критеріїв на основі попередньо проведених експертних оглядів (експертиз);
проводять періодичні перевірки систем забезпечення якості закладів освіти;
надають рекомендаціями щодо вдосконалення систем забезпечення якості;
звітуються перед суспільством на засадах прозорості, доступності та зрозумілості.
5. Система забезпечення якості у діяльності органів і установ, що управляють процесами зовнішнього забезпечення якості освіти, включає:
розробку політики та процедур постійного підвищення якості власної діяльності;
забезпечення наявності необхідних ресурсів для організації процесів і процедур;
зовнішній незалежний аудит діяльності, процесів і процедур органів і установ;
взаємні перевірки.
6. Особливості функціонування системи забезпечення якості на кожному рівні освіти визначається спеціальними законами.

Стаття 7.3. Стандартизація
1. У системі освіти стандартизація здійснюється через стандарти освітньої діяльності та стандарти освіти.
2. Стандарти освітньої діяльності та стандарти освіти розробляються для кожного рівня формальної освіти і затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.

Стаття 7.4. Стандарти освітньої діяльності
1. Стандарт освітньої діяльності для дошкільної освіти, початкової середньої, базової середньої та профільної середньої освіти – це сукупність мінімальних вимог для забезпечення закладом освіти освітнього процесу на відповідному рівні освіти, дотримання яких є підставою для видачі закладу освіти ліцензії на здійснення освітньої діяльності.
2. Стандарти освітньої діяльності розробляються за участі експертів, представників громадськості, роботодавців, педагогічних і науково-педагогічних працівників та затверджуються центральним органом виконавчої влади з питань освіти і науки.
3. Стандарти освітньої діяльності є обов’язковими для виконання всіма закладами освіти незалежно від форми власності та підпорядкування.

Стаття 7.5. Ліцензування освітньої діяльності
1. Ліцензування – процедура визнання спроможності юридичної або фізичної особи здійснювати освітню діяльність відповідно до стандарту освітньої діяльності.
2. Ліцензування освітньої діяльності в межах формальної освіти є обов’язковим.
3. Ліцензія на здійснення освітньої діяльності видається органом державної влади у порядку, визначеному спеціальним законом, на необмежений строк.

Стаття 7.6. Стандарти освіти
1. Відповідно до рівнів (формальної) освіти розробляються та затверджуються такі стандарти освіти:
стандарт дошкільної освіти;
стандарт початкової освіти;
стандарт базової освіти;
стандарт повної загальної середньої освіти;
стандарти професійної освіти;
стандарти вищої освіти.
2. Стандарт освіти визначає вимоги до освітньої програми відповідного рівня щодо:
1) змісту освіти в термінах результатів навчання;
2) тривалості навчання та навчальної трудомісткості;
3) переліку обов’язкових компетентностей випускника;
4) форми атестації здобувачів освіти;
5) вимоги до наявності системи внутрішнього забезпечення якості освіти;
6) вимоги професійних стандартів (у разі їх наявності).
3. Стандарти освіти розробляються відповідно до Національної рамки кваліфікацій і використовуються для оцінювання якості освітньої програми в процесі її акредитації.

Стаття 7.7. Акредитація освітніх програм
1. Акредитація – оцінювання освітньої програми на предмет її відповідності стандарту освіти та спроможності закладу освіти досягти визначених у цій освітній програмі результатів.
2. Акредитація освітніх програм здійснюється за бажанням суб’єкта освітньої діяльності та є обов’язковою умовою для отримання фінансування з державного або місцевих бюджетів.
3. Акредитація освітніх програм здійснюється відкрито і гласно.
4. Акредитації освітніх програм середньої освіти, крім типових,  є обов’язковою для закладів освіти усіх форм власності.
5. Порядок акредитації освітніх програм затверджує центральний орган виконавчої влади у сфері освіти і науки, якщо інше не передбачено спеціальним законом.

Стаття 7.8. Зовнішнє незалежне оцінювання результатів навчання
1. Зовнішнє незалежне оцінювання – оцінювання результатів навчання, здобутих на певному рівні освіти, яке здійснюється акредитованими установами.
2. Зовнішнє незалежне оцінювання результатів навчання здійснюється на основі чітких та вимірюваних критеріїв з метою отримання об’єктивних даних для визначення якості освіти та розроблення заходів для підвищення якості освіти.
3. Зовнішнє незалежне оцінювання здійснюється на таких принципах:
- об’єктивності;
- валідності;
- надійності;
- відповідальності;
- гуманістичної спрямованості.
4. Процедури, форми та порядок проведення зовнішнього незалежного оцінювання результатів навчання визначаються законодавством України та повинні бути оприлюднені не менше як за шість місяців до проведення зовнішнього незалежного оцінювання результатів навчання.
5. Зовнішнє незалежне оцінювання результатів навчання здійснюється за кошти державного або місцевих бюджетів. Інші незалежні оцінювання здійснюються за кошти суб’єктів освітньої діяльності або за кошти засновників закладів освіти.

Стаття 7.8. Моніторинг якості освіти
1. Моніторинг якості освіти здійснюється з метою:
виявлення та відстежування тенденцій у розвитку якості освіти в державі або на певних територіях;
встановлення відповідності фактичних результатів освітньої діяльності її заявленим цілям, а також оцінювання ступеня, напряму і причин відхилень від цілей;
участі у порівняльних міжнародних дослідженнях з якості освіти.
2. Моніторинг якості освіти замовляють:
1) центральний орган виконавчої влади у сфері освіти -  на території держави або у певних регіонах;
2) органи місцевого самоврядування -  на відповідних територіях.
3. Моніторинг якості освіти здійснюється акредитованими установами незалежного оцінювання результатів навчання. Фінансування моніторингу якості освіти здійснює замовник.
4. Порядок проведення моніторингу якості освіти затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері освіти.
5. Знеособлені результати моніторингу якості освіти зберігаються в Єдиній державній електронній базі з питань освіти і є відкритою інформацією.

Стаття 7.10. Регіональні комісії забезпечення якості освіти
1. Регіональні комісії забезпечення якості освіти створюються у містах Києві та Севастополі, Автономній Республіці Крим і в кожній області України для здійснення ліцензування освітньої діяльності та акредитації освітніх програм (крім вищої освіти).
2. Регіональні комісії забезпечення якості освіти є юридичним особами.
3. Регіональні комісії забезпечення якості освіти є колегіальними органами. Їхня діяльність забезпечується секретаріатом.
4. Склад регіональної комісії забезпечення якості освіти формується шляхом делегування по одному представнику від всеукраїнських та регіональних професійних об’єднань педагогічних, науково-педагогічних і наукових працівників, об’єднань батьківських комітетів та інших громадських організацій, які діють у сфері освіти. Члени комісії повинні мати вищу освіту. Строк повноважень комісії – п’ять років. Критерії до професійних об’єднань, громадських організацій, які мають право делегувати представників до комісій, затверджується центральним органом виконавчої влади, відповідальним за реалізацію державної політики в галузі освіти, за три місяці до формування нового складу комісії.

Стаття 7.11. Експертний інститут
1. Експертний інститут є неприбутковою установою, заснованою центральним органом виконавчої влади, відповідальним за реалізацію державної політики у сфері освіти для організації виконання робіт, пов’язаних із розробкою державних вимог до змісту освіти.
2. Експертний інститут має обов’язки:
- вести реєстри експертів у визначених видах діяльності; 
- забезпечувати незалежний відбір експертів для виконання певних видів робіт;
- забезпечувати роботу експертів;
- забезпечувати роботу науково-методичних комісій, науково-методичної ради, експертних комісій.
3. Працівники Експертного інституту не можуть бути експертами і членами експертних , науково-методичних комісій, науково-методичної ради.
4. Експертний інститут працює за планом, затвердженим заснованою центральним органом виконавчої влади, відповідальним за реалізацію державної політики у сфері освіти.
5. Експертний інститут не несе відповідальності за змістовну частину роботи експертних, науково-методичних комісій та науково-методичної ради.
6. Центральний орган виконавчої влади, відповідальний за реалізацію державної політики у сфері освіти, не може приймати рішень, пов’язаних зі змістом освіти, без позитивного експертного висновку.
7. Експертний інститут організовує розробку:
- Державних стандартів освітньої діяльності та стандартів освіти;
- Типових освітніх програм дошкільної, середньої освіти.
8. Склад експертів у сфері освіти формується за галузями знань. Експерт повинен відповідати таким критеріям:
1) мати стаж роботи у сфері освіти або науки не менше десяти років;
2) мати наукові публікації у реферованих періодичних виданнях або підручники чи посібники які використовуються у відповідних освітніх процесах;
3) не мати стягнень за порушення норм авторського права і академічної доброчесності.
9. Включення особи до реєстру експертів здійснюється в разі підтримки її не менш як двома третинами від повного складу експертів у відповідній галузі знань.
10. Особа втрачає статус експерта за власною заявою або у разі, якщо судовим рішенням його експертний висновок визнано таким, що не відповідає принципам науковості та об’єктивності. 
11. Особа, яка втратила статус експерта на підставі рішення суду, не може бути повторно включена до реєстру експертів. 
12. Перший склад експертів у галузі знань затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері освіти за пропозиціями національних академій наук, професійних об’єднань працівників освіти і науки, асоціацій закладів освіти. 

Розділ 11. УПРАВЛІННЯ СИСТЕМОЮ ОСВІТИ  

Стаття 11.1. Суб’єкти управління системою освіти 
1. Суб’єктами управління системою освіти в Україні є: 
1) органи управління системою освіти:
Кабінет Міністрів України;
центральний орган виконавчої влади у сфері освіти; 
центральний орган виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері державного нагляду (контролю) за діяльністю суб’єктів освіти;
державні органи, до сфери управління яких належать заклади освіти;
орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері освіти; 
місцеві (обласні та районні) державні адміністрації;
органи місцевого самоврядування.
2) інші суб’єкти управління системою освіти:
Національне агентство із забезпечення якості вищої освіти;
органи ліцензування та акредитації;
засновники закладів освіти;
органи громадського самоврядування у сфері освіти.

Стаття 11.2. Повноваження Кабінету Міністрів України
1. Кабінет Міністрів України:
1) забезпечує реалізацію конституційного права громадян на освіту;
2) забезпечує проведення державної політики у сфері освіти і доступність для громадян послуг закладів освіти; 
3) організовує розроблення державної політики у сфері освіти, прогнозів і стратегії розвитку освіти, загальнодержавних програм та інших державних цільових програм в сфері освіти;
4) затверджує загальнодержавні програми з розвитку освіти, стратегію розвитку освіти України, державні цільові програми у сфері освіти; 
5) формує мережу закладів професійної та вищої освіти всіх форм власності; 
6) здійснює нормативно-правове забезпечення системи освіти відповідно до законодавства;
7) визначає та затверджує нормативи матеріально-технічного, фінансового забезпечення освіти; 
8) визначає та затверджує обсяги підготовки працівників з професійною освітою та фахівців з вищою освітою, післядипломної освіти з оплатою за рахунок видатків Державного бюджету, в тому числі формує державне замовлення на підготовку працівників і фахівців для державних потреб;
9) затверджує обсяги післядипломної освіти з оплатою за рахунок видатків Державного бюджету, в тому числі формує державне замовлення на післядипломну освіту для державних потреб;
10) безпосередньо або через уповноважений ним орган здійснює права засновника закладу освіти державної форми власності;
11) затверджує порядок ліцензування освітньої діяльності з дошкільної, середньої та професійної освіти;
12) забезпечує здійснення контролю за дотриманням законодавства про освіту.
13) затверджує переліки галузей знань і спеціальностей.

Стаття 11.3. Повноваження центрального органу виконавчої влади у сфері освіти
1. Центральний орган виконавчої влади у сфері освіти:
1) бере участь у формуванні та реалізації державної політики у сфері освіти;
2) розробляє стратегію розвитку освіти України за участю громадських організацій та експертів;
3) розробляє державні цільові програми у сфері освіти;
4) визначає потребу в закладах професійної та вищої освіти;
5) бере участь у формуванні пропозицій щодо обсягів підготовки працівників з професійною освітою та фахівців з вищою освітою, післядипломної освіти з оплатою за рахунок видатків Державного та місцевих бюджетів;
6) організовує збір та обробку освітньої статистики;
7) забезпечує функціонування Єдиної державної електронної бази з питань освіти;
8) провадить аналітично-прогностичну діяльність у сфері освіти;
9) здійснює міжнародне співробітництво з питань, що належать до його компетенції;
10) встановлює структуру і зміст документів про формальну освіту державного зразка;
11) безпосередньо або через уповноважені ним органи видає ліцензії на освітню діяльність, переоформлює та анулює їх відповідно до законодавства;
12) бере участь у формуванні вартості освітніх послуг з розрахунку на одну особу за рівнями освіти, галузями знань і спеціальностями, з урахування територіальних особливостей закладів освіти;
13) щорічно визначає формулу розподілу державної освітньої субвенції;
14) розміщує державне замовлення на підготовку працівників з професійною освітою та фахівців вищою освітою, на післядипломну освіту з оплатою за рахунок видатків Державного бюджету у порядку, встановленому законодавством;
15) за дорученням і в межах, встановлених Кабінетом Міністрів України, реалізує права і обов’язки уповноваженого органу стосовно заснованих державою закладів освіти;
16) розробляє та затверджує порядок акредитації кваліфікаційних центрів для педагогічних працівників та організовує її проведення;
17) розробляє та затверджує порядок формування регіональних комісій із забезпечення якості освіти, критерії відбору членів цих комісій;
18) визначає та оприлюднює перелік громадських організацій, які мають право делегувати представників до регіональних комісій із забезпечення якості освіти; 
19) затверджує склад регіональних комісій із забезпечення якості освіти;
20) розробляє та затверджує положення про акредитацію освітніх програм в сфері освіти (крім вищої освіти);
21) розробляє порядок ліцензування освітньої діяльності з дошкільної, середньої та професійної освіти та подає на затвердження Кабінету Міністрів України;
22) розробляє та затверджує порядок акредитації незалежних установ оцінювання якості освіти (крім вищої освіти) та організовує її проведення;
23) розробляє та затверджує стандарти освітньої діяльності та стандарти освіти (у сфері вищої освіти за погодженням із Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти);
24) розробляє та затверджує типові освітні програми дошкільної, початкової та базової загальної середньої освіти;
25) організовує контроль за дотриманням законодавства про освіту;
26) забезпечує проведення моніторингу якості освіти;
27) затверджує порядок визнання здобутих в іноземних закладах освіти документів про освіту і проводить процедуру їх визнання відповідно до законодавства;
28) видає нормативно-правові акти з питань освіти у випадках, передбачених цим та іншими законами України;
29) здійснює інші повноваження відповідно до законодавства.
2. Акти центрального органу виконавчої влади у сфері освіти, прийняті в межах його повноважень і відповідно до Закону, є обов’язковими до виконання державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, до сфери управління яких належать заклади освіти, а також закладами освіти незалежно від форми власності.

Стаття 11.4. Повноваження державних органів, до сфери управління яких належать заклади освіти
1. Державні органи, до сфери управління яких належать заклади освіти:
1) беруть участь у реалізації державної політики у сфері освіти;
2) формують пропозиції щодо обсягів підготовки працівників з професійною і фахівців з вищою освітою, післядипломної освіти, розміщують державне замовлення на підготовку фахівців для державних потреб у порядку, встановленому законодавством;
3) беруть участь у визначенні нормативів матеріально-технічного і фінансового забезпечення закладів освіти;
4) аналізують якість освітньої діяльності закладів освіти, що належать до сфери їх управління;
5) реалізують права та обов’язки засновника, передбачені цим та іншими законами України, стосовно закладів освіти, що належать до сфери їх управління;
6) здійснюють інші повноваження відповідно до законодавства.

Стаття 11.5. Повноваження місцевих органів виконавчої влади
1. Орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері освіти здійснює повноваження управління освітою, крім повноважень, віднесених до компетенції центрального органу виконавчої влади у сфері освіти, державних органів, до сфери управління яких належать заклади освіти, забезпечує діяльність регіонального відділення Державної інспекції освіти та регіональної комісії із забезпечення якості освіти.
2. Місцеві (обласні та районні) державні адміністрації реалізовують державну політику в галузі освіти і в межах їх компетенції: 
1) забезпечують дотримання і однакове застосування законодавства про освіту на відповідній території;
2) забезпечують виконання державних цільових програм у сфері освіти;
3) забезпечують розвиток мережі закладів дошкільної, загальної середньої освіти всіх форм власності; 
4) контролюють дотримання органами місцевого самоврядування, закладами середньої освіти норми Конституції України про обов’язковість повної загальної середньої освіти;
5) забезпечують діяльність регіональних відділень Державної інспекції освіти відповідно до Закону;
6) забезпечують формування регіональних комісій із забезпечення якості освіти та їх діяльність відповідно до законодавства;
7) здійснюють соціальний захист працівників освіти, дітей, учнівської і студентської молоді; 
8) забезпечують пільговий проїзд учнів, вихованців, студентів та педагогічних працівників до місця навчання і додому у порядку та розмірах, визначених органами місцевого самоврядування; 
9) забезпечують у сільській місцевості безкоштовне підвезення для дітей, які перебувають поза межами пішохідної доступності закладів середньої освіти;
10) в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, вносять пропозиції щодо державного замовлення на підготовку працівників з професійною та фахівців з вищою освітою для відповідної території; 
11) вирішують у встановленому порядку питання, пов'язані з наданням особам, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, можливості здобувати загальну середню освіту;
12) вирішують у встановленому порядку питання, пов'язані з наданням дітям, які перебувають на лікуванні, можливості здобувати загальну середню освіту;
13) організовують обстеження якості дошкільної, середньої, позашкільної освіти на відповідній території з оплатою за рахунок видатків місцевого бюджету.

Стаття 11.6. Повноваження органів влади Автономної Республіки Крим, обласних рад, Київської та Севастопольської міських рад у сфері освіти
1. Рада Автономної Республіки Крим, обласні ради, Київська та Севастопольська міські ради:
1)	забезпечують умови для здобуття особами повної загальної середньої освіти за рахунок видатків відповідного бюджету;
2)	забезпечують умови для здобуття особами професійної освіти за рахунок видатків відповідного бюджету;
3)	засновують, реорганізовують і ліквідовують заклади освіти, що надають послуги з повної загальної і профільної середньої та позашкільної освіти, що фінансуються за рахунок видатків відповідного бюджету; 
4)	мають право засновувати і ліквідовувати заклади професійної освіти, що фінансуються за рахунок видатків відповідного бюджету, у порядку затвердженому Кабінетом Міністрів України; 
5)	створюють умови для діяльності закладів середньої та професійної освіти всіх форм власності та осіб, які здійснюють освітню діяльність, відповідно до Закону;
6)	координують надання послуг з позашкільної та післядипломної освіти, забезпечують її доступність.

Стаття 11.7. Повноваження районних рад, міських рад (міст обласного значення), районних у містах рад
1. Районні ради, міські ради обласних міст, районні у містах ради:
1) забезпечують умови для здобуття особами базової середньої освіти за рахунок видатків відповідного бюджету; 
2) засновують, реорганізовують і ліквідовують заклади освіти, що надають послуги з базової середньої освіти або з початкової і базової середньої освіти, що фінансуються за рахунок видатків відповідного бюджету, за погодженням з обласною радою або відповідною міською радою; 
7)	мають право засновувати і ліквідовувати заклади повної загальної і профільної середньої та позашкільної освіти, що фінансуються за рахунок видатків відповідного бюджету, за погодженням з обласною радою; 
3) створюють умови для діяльності закладів середньої освіти всіх форм власності та осіб, які здійснюють освітню діяльність, відповідно до Закону;
4) координують надання послуг з дошкільної та позашкільної освіти, забезпечують її доступність.

Стаття 11.8. Повноваження міських рад (міст районного підпорядкування), сільських, селищних рад
1. Міські ради (міст районного значення), сільські, селищні ради:
1) забезпечують умови для здобуття особами дошкільної і початкової освіти за рахунок видатків відповідного бюджету; 
2) засновують, реорганізовують і ліквідовують заклади дошкільної і початкової освіти, що фінансуються за рахунок видатків відповідного бюджету, за погодженням з обласною радою; 
8)	мають право засновувати і ліквідовувати заклади повної загальної і профільної середньої та позашкільної освіти, що фінансуються за рахунок видатків відповідного бюджету, за погодженням з обласною радою; 
4) мають право делегувати районним радам повноваження щодо забезпечення здобуття особами дошкільної і початкової освіти шляхом укладення відповідних угод;
3) створюють умови для діяльності закладів дошкільної і початкової освіти та осіб, які надають відповідні освітні послуги, відповідно до Закону.

Стаття 11.9. Повноваження засновника (засновників) закладу освіти
1. Повноваження засновника (засновників) щодо управління закладом освіти визначаються цим та іншими законами України.
2. Засновник (засновники) закладу освіти або уповноважений ним (ними) орган:
1) засновує та ліквідовує заклад освіти у порядку, визначеному законодавством;
1) затверджує статут закладу освіти, за поданням вищого колегіального органу громадського самоврядування закладу освіти вносить до нього зміни або затверджує нову редакцію;
2) укладає контракт з особою в місячний строк після її обрання керівником закладу освіти за конкурсом у порядку, встановленому цим та іншими законами;
3) за поданням вищого колегіального органу громадського самоврядування закладу освіти або педагогічної ради, або наглядової/опікунської ради, або за власною ініціативою достроково розриває контракт із керівником закладу освіти з підстав, визначених законодавством про працю, чи за порушення статуту закладу освіти та умов контракту;
4) здійснює контроль за господарською діяльністю закладу освіти;
5) здійснює контроль за дотриманням статуту закладу освіти;
6) здійснює інші повноваження, передбачені законом, статутом закладу освіти.
3. Засновник (засновники) або уповноважений ним (ними) орган може (можуть) делегувати окремі свої повноваження органу управління закладом освіти.

Стаття 11.10. Повноваження органів ліцензування та акредитації
1. Ліцензування та акредитація здійснюються Національним агентством із забезпечення якості вищої освіти; регіональними комісіями із забезпечення якості освіти, уповноваженими центральним органом виконавчої влади у сфері освіти.
2. Національне агентство із забезпечення якості вищої освіти здійснює ліцензійну експертизу закладів вищої освіти і проводить акредитацію освітніх програм у порядку, встановленому Законом України «Про вищу освіту».
3. Регіональні комісії із забезпечення якості освіти:
1) здійснюють ліцензійну експертизу, видачу, переоформлення та анулювання ліцензій закладів освіти та осіб, які здійснюють освітню діяльність, в сфері дошкільної, середньої та професійної освіти відповідно до порядку ліцензування освітньої діяльності, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та відповідно до цього та інших законів;
2) здійснюють акредитацію освітніх програм дошкільної, позашкільної, середньої, професійної освіти відповідно до положення про акредитацію освітніх програм, затвердженого центральним органом виконавчої влади у сфері освіти, та відповідно до цього та інших законів.  
3. Типові освітні програми дошкільної, початкової та базової загальної середньої освіти, затверджені центральним органом виконавчої влади у сфері освіти, вважаються акредитованими та не підлягають акредитації. 

Стаття 11.11. Громадське самоврядування у системі освіти.
1.	Громадське самоврядування в системі освіти здійснюється громадськими організаціями, статутом яких передбачено діяльність у сфері освіти, професійними об’єднаннями педагогічних і науково-педагогічних працівників, національними академіями наук, об’єднаннями здобувачів освіти, об’єднаннями батьківських комітетів (суб’єкти громадського самоврядування) та органами, до яких вони делегують представників.
2.	Щорічні конференції педагогів.
3.	З’їзд освітян.
2. Суб’єкти громадського самоврядування:
1) беруть участь у формуванні регіональних комісій із забезпечення якості освіти відповідно до Закону та порядку формування регіональних комісій із забезпечення якості освіти і критеріїв відбору членів цих комісій, затверджених центральним органом виконавчої влади у сфері освіти;
2) ініціюють і беруть участь в обстеженнях якості освіти в адміністративно-територіальних одиницях та оприлюднюють результати;
3) подають засновникам закладів освіти пропозиції щодо поліпшення освітньої діяльності;
4) беруть участь у розробленні державних і регіональних програм розвитку освіти;
5) вносять до органів виконавчої влади пропозиції щодо удосконалення змісту освіти;
6) проводять експертизу підручників та інших навчальних матеріалів і оприлюднюють результати;
7) беруть участь у підготовці та прийнятті нормативно-правових актів та інших рішень, що стосуються системи освіти, та у громадському обговоренні проектів цих документів; 
8) здійснюють інші заходи в сфері освіти відповідно до статуту.

Стаття 11.12. Відкритість прийняття рішень і провадження діяльності у сфері освіти
1. Рішення та діяльність у сфері освіти, крім інформації з обмеженим доступом, є відкритими. Інформація про процедури та результати прийняття рішень і провадження діяльності у сфері освіти підлягає обов’язковому оприлюдненню на офіційних веб-сайтах органів державної влади та місцевого самоврядування, навчальних закладів, інших органів, установ, організацій та в засобах масової інформації, на інформаційних стендах і в будь-який інший спосіб.
2. Органи управління освітою забезпечують обов’язкове громадське обговорення проектів нормативно-правових актів та інших рішень, що стосуються системи освіти, та участь незалежних експертів і представників громадськості, роботодавців та осіб, які здобувають освіту, у підготовці та прийнятті цих документів. 
3. Забороняється обмежувати доступ до відомостей про стан освіти в адміністративній одиниці, на території, про якість освіти в закладі освіти.
4. Обов’язковому громадському обговоренню підлягають бюджет закладу освіти, його видатки та доходи, стан майна закладу освіти та порядок його використання.
5. Заклади освіти зобов’язані публікувати на своїх офіційних веб-сайтах або на офіційних веб-сайтах своїх засновників:
1) статут або інші установчі документи закладу освіти;
2) документи закладу освіти, якими регулюється порядок здійснення освітнього процесу; 
3) інформація про склад керівних органів;
4) кошторис закладу освіти на поточний рік і всі зміни до нього;
2) щорічні звіти про діяльність закладу освіти, включно із звітами про використання та надходження коштів;
3) інформація щодо проведення тендерних процедур та/або процедур закупівель;
4) штатний розпис на поточний рік і зміни до нього;
5) опис освітніх програм і документів про освіту та кваліфікації;
6) інформація про наявні ліцензії, документи про акредитацію;
7) відомості про вартість освітніх послуг;
8) тексти завдань, які використовувались для оцінювання результатів навчання;
9) вимоги до осіб, які можуть здобувати освіту у закладі та порядок доступу до освіти;
10) відомості про участь закладу освіти в обстеженнях якості освіти, моніторингових дослідженнях і не персоналізовані результати обстеження чи моніторингу.

Розділ 12. Державний нагляд (контроль) у сфері освіти

Стаття 12.1. Визначення терміну та мети державного нагляду (контролю) у сфері освіти
1.	Державний нагляд (контроль) у сфері освіти – це системна діяльність уповноваженого законом органів державного нагляду (контролю) у  межах повноважень, передбачених  законом,  щодо контролю за додержанням та однаковим застосуванням законодавства про освіту, виявлення порушень та запобігання порушенням вимог законодавства  закладами освіти, фізичними особами – суб’єктами підприємницької діяльності, які надають освітні послуги (суб’єкти освітньої діяльності), а також органами місцевого самоврядування. 
2.	Державний нагляд (контроль) у сфері освіти здійснюється з метою забезпечення єдиної державної політики в цій сфері.

Стаття 12.2. Предмет та напрями здійснення державного нагляду (контролю)у сфері освіти
1.	Державний нагляд (контроль)у сфері освіти здійснюється за діяльністю суб’єктів освітньої діяльності на предмет виконання ними положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів з питань освіти, в тому числі щодо:
-	дотримання державних стандартів освітньої діяльності та державних стандартів освіти;
-	відповідності діяльності заявленому в установчих та дозвільних документах статусу, виконання покладених згідно із законодавством завдань; 
-	дотримання вимог до якості освіти учнів, вихованців(рівня навчальних досягнень, морального, соціального та культурного розвитку), студентів (слухачів), асистентів-стажистів, інтернів, клінічних ординаторів, здобувачів, аспірантів (ад’юнктів) та докторантів;
-	організації освітнього процесу;
-	ефективності використання фінансових та матеріально-технічних ресурсів;
-	системи внутрішнього забезпечення якості освітньої діяльності та якості освіти (системи внутрішнього забезпечення якості освіти).
2.	Для оцінювання якості освіти залучаються установи незалежного оцінювання якості освіти. 
3.	 Державний нагляд (контроль)у сфері освіти здійснюється за діяльністю органів місцевого самоврядування щодо виконання ними делегованих законом повноважень із забезпечення доступності дошкільної та середньої освіти.                                                                                                      

Стаття 12.3. Статус органів державного нагляду (контролю) у сфері освіти
1.Державний нагляд (контроль) у сфері освіти реалізується центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.
2. Центральний орган виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері державного нагляду (контролю)за діяльністю суб’єктів освіти здійснює визначені цим Законом повноваження безпосередньо та через свої регіональні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.

Стаття 12.4. Повноваження органу державного нагляду (контролю) у сфері освіти
Центральний орган виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері державного нагляду (контролю)за діяльністю суб’єктів освітньої діяльності:
1) узагальнює практику застосування законодавства з питань, що належать до його компетенції, розробляє та подає в установленому порядку пропозиції щодо вдосконалення законодавчих актів, актів Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правових актів міністерств;
2) здійснює, у способи визначені цим Законом, державний нагляд (контроль) за діяльністю закладів вищої освіти та органів місцевого самоврядування; 
3) за результатами здійснення заходів державного нагляду (контролю)надає адресні рекомендації щодо поліпшення діяльності  суб’єктів освітньої діяльності;  
4) бере участь в розробленні державних стандартів освітньої   діяльності;
5) здійснює організаційно-методичне забезпечення діяльності регіональних органів;
6) розглядає скарги на рішення, дії чи бездіяльність регіональних органів, посадових осіб цих органів і приймає відповідні рішення в порядку, передбаченому законодавством;  
7) бере участь в розробленні вимог до системи внутрішнього забезпечення якості освітньої діяльності та якості освіти,зокрема, внутрішнього контролю, розробляє відповідні методичні рекомендації для суб’єктів освіти;
8) аналізує якість освітньої діяльності в сфері освіти та вносить відповідні пропозиції центральним і місцевим органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування; 
10) здійснює контроль за дотриманням вимог щодо організації та проведення зовнішнього незалежного оцінювання навчальних досягнень учнів (випускників)закладів системи середньої освіти;
11) проводить комплексні вивчення стану функціонування системи освіти на регіональному (місцевому) рівнях;
12) бере участь в акредитації установ, що здійснюють оцінювання професійної кваліфікації педагогів (кваліфікаційних центрів);
13) надає консультативну допомогу органам управління освітою, закладам освіти, підприємствам, установам, організаціям,їхнім власникам, фізичним особам, які надають послуги в сфері освіти, з питань забезпечення освітньої діяльності;
14) здійснює акредитацію представників інститутів громадянського суспільства для залучення їх до здійснення заходів державного нагляду (контролю);  
15) бере участь у підготовці і розгляді проектів рішень з питань реформування, прогнозування розвитку освіти, її організаційно-правового забезпечення.

Стаття 12.5. Повноваження регіональних органів державного нагляду (контролю) у сфері освіти
1.	Регіональні органи державного нагляду (контролю) у сфері освіти:
1)	Здійснюють державний нагляд (контроль) суб’єктів освітньої діяльності у дошкільній, середній, позашкільній та професійній освіті;
2)	Здійснюють державний нагляд (контроль) органів місцевого самоврядування з питань забезпечення доступу до дошкільної та початкової освіти;
3)	Здійснюють щорічний аналіз і узагальнення практики застосування освітнього законодавства в регіоні;
4)	Беруть участь у заходах державного нагляду (контролю) у сфері освіти, які проводить центральний орган виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері державного нагляду (контролю)за діяльністю суб’єктів освітньої діяльності.

Стаття 12.6. Способи здійснення державного нагляду (контролю) у сфері освіти

1. Державний нагляд (контроль) здійснюється у формах інспектування, діагностичного моніторингу та аудиту.
2. Інспектування здійснюється органом державного нагляду (контролю) у формі документальних, камеральних та фактичних перевірок певного комплексу або окремих питань діяльності суб’єкта освітньої діяльності, що можуть бути плановими або позаплановими, виїзними або невиїзними.
2. Документальною вважається перевірка офіційних документів  суб’єкта освітньої діяльності щодо своєї діяльності, передбачених нормативно-правовими актами, або створених на запит органу державного контролю. 
3. Камеральна перевірка є різновидом документальної перевірки, проте проводиться органом державного контролю виключно на підставі даних, зазначених в  офіційній статистичній звітності та інших офіційних джерелах інформації суб’єкта освітньої діяльності  (у тому числі розміщених на його офіційному веб-сайті). Згода  суб’єкта освітньої діяльності  на перевірку та присутність його керівників чи інших уповноважених осіб під час проведення камеральної перевірки не обов’язкова.  
4. Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження діяльності суб’єкта освітньої діяльності, розташування його об’єктів права власності.    
5.	Діагностичний моніторинг – це дослідження вибраної ділянки діяльності суб’єкта освітньої діяльності, що проводиться з метою з’ясування ситуації, виявлення проблемних питань, причин їх існування та передбачає надання рекомендацій щодо досягнення позитивних змін без застосування заходів примусу.  
6. Діяльність органу державного контролю з метою збору, обробки та поширення інформації про загальні явища в сфері освіти є вивченням і не належить до способів здійснення державного нагляду (контролю). 
7. Процедури проведення органом заходів державного нагляду (контролю) у визначений спосіб встановлюється Кабінетом Міністрів України. 

Стаття 12.7. Порядок проведення заходів державного нагляду (контролю) у сфері освіти

1.	Перевірки за дорученням  органу державного нагляду (контролю) у сфері освіти здійснюють штатні та позаштатні державні інспектори. Державні інспектори є посадовими особами відповідних органів.
2.	На посаду інспектора можуть бути призначені особи, які мають не менше десяти років педагогічного чи науково-педагогічного стажу, які пройшли відповідне навчання і склали кваліфікаційний екзамен.
3.	Планові заходи нагляду (контролю) у сфері освіти проводяться згідно з річними планами, затвердженим центральним органом виконавчої влади,  який реалізує державну політику у сфері державного нагляду (контролю) у сфері освіти, не пізніше як за три місяці до початку календарного року. Річні плани заходів невідкладно оприлюднюються.
4.	Позапланові заходи нагляду (контролю) у сфері освіти проводяться за дорученням центрального органу виконавчої влади у сфері освіти, за зверненнями  центральних органів виконавчої влади, у підпорядкуванні яких перебувають заклади освіти, правоохоронних органів. Такі доручення і звернення надсилаються до центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері державного нагляду (контролю) у сфері освіти. При надходженні звернень форму заходу обирає, який реалізує державну політику у сфері державного нагляду (контролю) у сфері освіти. Об’єкт перевірки інформуються про проведення заходу не пізніше як за три дні до початку заходу.
5.	За необхідності орган державного нагляду(контролю) у сфері освіти замовляє установі незалежного оцінювання проведення оцінювання результатів навчання осіб, що навчаються в об’єкта перевірки.
6.	 Інспектори, які здійснюють перевірку, отримують доручення відповідного органу, у якому вказуються:
1)	Об’єкт перевірки
2)	Форма заходу
3)	Тривалість заходу
4)	Вичерпний перелік питань для перевірки.
7.	Інспектори при проведенні заходу не мають права:
1)	Втручатися в освітній процес
2)	Відвідувати навчальні заходи без відома керівника закладу освіти
3)	Відвідувати навчальні заходи без попередження педагогічного чи науково-педагогічного працівника, який проводить захід не менш як за годину до початку
4)	Самостійно проводити будь-які освітні заходи
5)	Проводити інтерв’ювання дітей, які навчаються, без присутності одного з батьків або осіб, які батьків замінюють.
8.	 За підсумками проведення заходу складається акт, в якому викладається вичерпний перелік дій, вчинених інспекторами, вичерпний перелік виявлених порушень і недоліків і надаються рекомендації щодо їх усунення. Примірник акта надається об’єкту перевірки не пізніше як на третій день після завершення заходу.
9.	В разі виявлення під час заходу ознак вчинення злочину інспектори невідкладно повідомляють правоохоронні органи.

Стаття 12.8. Рішення за результатами державного нагляду (контролю)
За поданням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері державного нагляду (контролю) у сфері освіти, уповноваженими органами (органами управління освітою, засновниками, власниками) приймаються такі рішення:
1)	нагородження суб’єкта освітньої діяльності, його працівників відомчими чи державними нагородами;
2)	преміювання керівників, працівників суб’єкта освітньої діяльності;
3)	продовження або дострокове розірвання контракту (звільнення з посади) керівника суб’єкта освітньої діяльності;
4)	притягнення керівника суб’єкта освітньої діяльності до адміністративної відповідальності (за рішенням суду);
5)	позбавлення суб’єкта освітньої діяльності ліцензії на провадження освітньої діяльності;
6)	інші рішення, передбачені законодавством.

Стаття 12.9. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності  органів державного нагляду (контролю) у сфері освіти та їхніх посадових осіб
1.	Об’єкт проведення заходу має право оскаржити рішення, дії чи бездіяльність  посадових осіб органу державного нагляду у сфері освіти до керівника цього органу.
2.	Об’єкт проведення заходу має право оскаржити рішення, дії чи бездіяльність  територіального органу державного нагляду у сфері освіти до центрального органу  органу, що реалізує державну політику в сфері державного нагляду (контролю) у сфері освіти.
3.	Скарги, передбачені частиною першою і другою цієї статті, можуть бути подані протягом п’ятнадцяти днів з дня отримання об’єктом перевірки акта.
4.	Суб’єкт розгляду скарги розглядає скаргу протягом п’ятнадцяти днів і приймає мотивоване рішення, яке надається суб’єкту звернення. 
5.	Рішення за результатами заходу здійснення нагляду(контролю) діяльності у сфері освіти не можуть прийматися  до завершення розгляду скарг.
6.	Рішення, дії чи бездіяльність органів нагляду(контролю) у сфері освіти та їхніх посадових осіб можуть бути оскаржені до суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства.

Розділ 15. ВИЩА ОСВІТА

Стаття 15.1. Мета і завдання вищої освіти
1. Вища освіта – це сукупність систематизованих знань, умінь і практичних навичок, способів мислення, професійних, світоглядних і громадянських якостей, морально-етичних цінностей, інших компетентностей, здобутих у закладі вищої освіти (науковій установі) у відповідній галузі знань за певною спеціальністю на рівнях вищої освіти, що за складністю є вищими, ніж рівень повної загальної середньої освіти.
2. Метою вищої освіти є всебічний розвиток людини як творчої особистості, активного і відповідального громадянина та конкурентоспроможного фахівця, що є основою забезпечення сталого, високотехнологічного та інноваційного розвитку суспільства, розбудови демократичної та європейської держави. 
3. Основними завданням вищої освіти є: 
- формування і розвиток загальних компетентностей особистості та предметних компетентностей фахівця відповідно до обраного профілю та рівня кваліфікації;
- продукування нових знань для розвитку суспільства. 
3. Держава створює умови для реалізації права громадян на здобуття вищої освіти. 

Стаття 15.2. Система вищої освіти в Україні
1. Система вищої освіти України включає:
-	державні стандарти освітньої діяльності та стандарти освітньої діяльності; освітні програми; 
-	заклади вищої освіти різних типів та видів і форм власності; наукові установи, які реалізують освітні програми на відповідних рівнях вищої освіти;
-	студентів та їхніх батьків та/або законних представників;
-	працівників закладів вищої освіти (наукових установ);
-	органи державної влади і органи місцевого самоврядування, які здійснюють управління системою вищої освіти;
-	органи громадського самоврядування закладів вищої освіти (наукових установ);
-	юридичних і фізичних осіб, що здійснюють забезпечення освітньої діяльності закладів вищої освіти (наукових установ) та оцінку її якості;
-	громадські організації, діяльність яких спрямована на розвиток вищої освіти.
2. Основним завданням системи вищої освіти є створення умов для здобуття ступенів  вищої освіти, перепідготовки та підвищення кваліфікації відповідно  до  їх  потреб громадян і суспільства. 

Стаття 15.3. Програми, рівні та ступені вищої освіти 
1. Вища освіта здійснюється за освітніми програмами. Освітні програми поділяються на освітньо-професійні та освітньо-наукові. 
2. Навчання на програмах вищої освіти здійснюється за формами: 
-	з відривом від професійної діяльності (очна (стаціонар));
-	без відриву від професійної діяльності (вечірня, заочна (дистанційна)).
Форми навчання можуть поєднуватися. 
3. Вища освіта здійснюється на базі повної загальної середньої освіти. Прийом громадян на програми вищої освіти здійснюється на конкурсній основі. 
4. Вища освіта здійснюється на чотирьох рівнях:
-	початковий рівень (короткий цикл) вищої освіти;
-	перший (бакалаврський) рівень;
-	другий (магістерський) рівень;
-	третій (освітньо-науковий) рівень;
-	науковий рівень.
5. Здобуття вищої освіти на кожному рівні вищої освіти передбачає успішне виконання особою відповідної освітньої (освітньо-професійної чи освітньо-наукової) або наукової програми, що є підставою для присудження відповідного ступеня вищої освіти:
-	молодший бакалавр;
-	бакалавр;
-	магістр;
-	доктор філософії;
-	доктор наук.

Стаття 15.4. Стандартизація вищої освіти
1. Стандартизація вищої освіти здійснюється державою на основі стандартів освітньої діяльності  та стандартів вищої освіти.  
2. Стандарти освітньої діяльності слугують основою для ліцензування закладів вищої освіти (наукових установ). З метою визнання спроможності юридичної особи провадити освітню  діяльність  за  певною  спеціальністю та на певному рівні вищої  освіти, що відповідає стандартам освітньої діяльності, такі юридичні особи проходять процедуру ліцензування.
3. Стандарти вищої освіти слугують основою для акредитації освітніх і наукових програм закладів вищої освіти (наукових установ). З метою підтвердження закладами вищої освіти (науковими установами) якості своєї освітньої діяльності за певною спеціальністю та на певному рівні вищої освіти проводиться акредитація освітньої програми – її оцінювання на предмет відповідності стандарту вищої освіти; спроможності закладу вищої освіти (наукової установи) виконати вимоги стандарту та досягти заявлених у програмі результатів навчання; досягнення заявлених у програмі результатів навчання.

Стаття 15.5. Забезпечення якості вищої освіти
1. Якість вищої освіти – це рівень здобутих особою знань, умінь, навичок, інших компетентностей, що відображає її компетентність відповідно до стандартів вищої освіти. Передумовою забезпечення якості вищої освіти є якість освітньої діяльності закладу вищої освіти (наукової установи).
2. Якість освітньої діяльності – рівень організації освітнього процесу у закладі вищої освіти (науковій установі), що відповідає стандартам вищої освіти та стандартам освітньої діяльності.
3. Відповідальними за забезпечення якості вищої освіти є заклади вищої освіти (наукові установи).
4. Функції, спрямовані на  реалізацію державної політики у сфері забезпечення якості вищої освіти здійснює Національне агентство із забезпечення якості вищої освіти. Статус і повноваження Національного агентства із забезпечення якості вищої освіти визначені Законом України «Про  вищу  освіту» і  не  можуть  бути  обмежені  іншими  законами та нормативно-правовими актами.

Стаття 15.6. Заклади вищої освіти

1. Заклад вищої освіти є неприбутковою (некомерційною) організацією державної, комунальної чи приватної форми власності.
2. Заклади вищої освіти різняться за типами: 
-	університет; 
-	академія, інститут;
-	коледж.
Коледжі реалізують освітні програми на початковому (короткий цикл) і першому (бакалаврському) рівнях вищої освіти, присуджуючи відповідні ступені вищої освіти – молодший бакалавр і бакалавр.
Інститути, академії та університети реалізують освітні програми на початковому (короткий цикл), першому (бакалаврському), другому (магістерському), третьому (освітньо-науковому) і науковому рівнях вищої освіти, присуджуючи відповідні ступені вищої освіти – молодший бакалавр, бакалавр, магістр, доктор філософії і доктор наук.
Даний Закон обмежує введення інших типів чи статусів закладів вищої освіти. 
3. Основними видами діяльності закладів вищої освіти є: 
- освітня (реалізація освітніх програм – підготовка, перепідготовка та підвищення кваліфікації фахівців);
- наукова (дослідницька) (реалізація наукових (дослідницьких) програм/проектів, наукових досліджень фундаментального і прикладного характеру, атестація наукових і науково-педагогічних працівників);
- соціальна (культурна, просвітницька, послуги громаді, соціальні проекти тощо);
- та інші види економічної діяльності.
4. Заклади вищої освіти реалізують свою діяльність на основі принципів академічної свободи, автономії та відповідальності.
5. Автономія закладу вищої освіти включає чотири складові: академічну, організаційну, кадрову та фінансову.
Автономія  закладу вищої освіти – це його самостійність, незалежність  і  відповідальність  у прийнятті рішень стосовно розвитку академічних свобод, організації наукових  досліджень, освітнього процесу, внутрішнього управління, економічної та іншої діяльності, самостійного добору і розстановки кадрів. 
 Права закладу вищої освіти, що визначають зміст його автономії, визначаються Законом   України  «Про  вищу  освіту» і  не  можуть  бути  обмежені  іншими  законами  та нормативно-правовими актами.

Стаття 15.7. Наукова (дослідницька) діяльність закладів вищої освіти
1. Наукова (дослідницька) діяльність закладів вищої освіти включає реалізацію:
-	наукових програм/проектів;
-	наукових досліджень фундаментального і прикладного характеру;
-	атестації наукових і науково-педагогічних працівників.
2. Наукова (дослідницька) діяльність закладів вищої освіти є основою для реалізації та удосконалення освітніх програм вищої освіти. 
3. Держава визнає пріоритетність наукових досліджень, що виконуються у системі вищої освіти, та сприяє розвитку наукових досліджень, інтеграції вищої освіти і науки,.
 4. Наукова (дослідницька) діяльність закладів вищої освіти здійснюється відповідно до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» та Закону України «Про вищу освіту».

Розділ 20. ОСВІТА ДОРОСЛИХ

Стаття 20.1. Навчання протягом життя
1. Навчання протягом життя – освітній процес, що охоплює всі вікові етапи людини (дитинство, юність, зрілість, старість), передбачає неперервність і всебічність освіти задля постійного розвитку загальних (особистісних) і фахових (професійних) компетентностей людини, сприяння її життєвому успіху. 
2. Державна політика, спрямована на реалізацію парадигми навчання протягом життя, передбачає переосмислення змісту освіти з урахуванням таких факторів як:
•	вік; 
•	рівноправність чоловіків і жінок;
•	фізичні та розумові особливості людини;
•	мовні та культурні традиції;
•	соціальна та економічна різнорідність (нерівність). 
3. Завдання державної політики, спрямованої на реалізацію парадигми навчання протягом життя, – створити умови для самореалізації особистості, формування і розвитку її активної громадянської позиції та конкурентоздатності на ринку праці. 
4. Державна політика у сфері освіти базується на наступних принципах навчання протягом життя: 
•	доступності та добровільності отримання освіти; 
•	неперервності та наступності освіти; 
•	цілеспрямованості та врахування особливостей освітніх потреб особистості на різних етапах її життєдіяльності; 
•	визнання результатів навчання у взаємозв’язку формальної, неформальної та інформальної (спонтанної) освіти; 
•	інтеграції провідного міжнародного та вітчизняного досвіду розвитку освіти та національних традицій.

Стаття 20.2. Освіта дорослих як складова навчання протягом життя. Мета і завдання освіти дорослих
1. Освіта дорослих як суттєва складова навчання протягом життя спрямована на створення умов для забезпечення:
•	права кожного громадянина України на безперервне навчання протягом життя;
•	органічної єдності з усіма іншими ланками (складниками) неперервної освіти на основі врахування особистісних потреб, потреб ринку праці та пріоритетів суспільного розвитку.
2. Мета освіти дорослих полягає в соціально-економічній адаптації дорослої людини до перетворень, що відбуваються в суспільстві, підвищенню її соціальної захищеності.
2. Освіта дорослих – це одночасно освітній процес і результат розвитку особистості за допомогою  освітніх програм, зорієнтованих на потреби дорослої людини.
3.	Основними завданнями освіти дорослих є:
•	всебічний розвиток особистісних якостей дорослої людини задля реалізації її потенційних можливостей;
•	оновлення, розвиток і набуття нових фахових (професійних) компетентностей дорослої людини задля підвищення її професійної кваліфікації, розвитку професійної кар’єри;
•	сприяння соціальній активності дорослої людини та підтримка її активної громадянської позиції та участі у житті суспільства на різних етапах життя.
4. Освіта дорослих охоплює комплекс формальних і неформальних освітніх програм, спонтанних (інформальних і повсякденних) освітніх заходів загального та фахового (професійного) спрямування, які отримує доросла людина після закінчення базової середньої освіти. 
5. Державна політика у сфері освіти дорослих базується на принципах:
•	державної підтримки розвитку освіти дорослих і забезпечення її доступності населенню, незалежно від попередньої освіти, місця проживання та рівня доходів; 
•	конкурентоспроможності та прозорості при визначенні і реалізації пріоритетних напрямів розвитку освіти дорослих; 
•	залученню підприємців до розвитку освіти дорослих як одного з пріоритетів соціально відповідального бізнесу;
•	просуванню освіти дорослих як частини сучасної корпоративної культури підприємства, організації, установи.  

Стаття 20.3. Структура освіти дорослих. Цільові групи освіти дорослих 
1. Структура освіти дорослих включає такі складові:
•	за видами – формальна, неформальна та інформальна освіта дорослих;
•	за рівнями (формальної) освіти – повна загальна середня освіта, професійна (невища) освіта, вища освіта, післядипломна освіта (у тому числі, підвищення кваліфікації);
•	за інституціями: заклади освіти, які реалізують освітні програми на відповідних рівнях освіти; органи та суб’єкти управління освітою; наукові, дослідницькі, методичні установи, відповідальні за науково-методичне забезпечення освіти дорослих; центри освіти дорослих, соціальні служби, громадські організації та об’єднання (у тому числі, й фахові), метою діяльності яких є підтримка і розвиток освіти дорослих;
•	за визначниками змісту – освітні програми, стандарти освіти та освітні кваліфікації; 
•	за спрямуванням освіти – загальна або фахова (професійна) освіта дорослих;
•	за формами навчання: з відривом від виробництва (очна); без відриву від професійної діяльності (вечірня, заочна, дистанційна); екстернатна; на виробництві; педагогічний патронаж (форма навчання осіб з особливими соціальними потребами); самоосвіта;  комбінована (передбачає інтеграцію різних форм або їх окремих елементів).
2. До загальної цільової групи освіти дорослих належить людина віком від 16 років. Пріоритетними цільовими групами в освіті дорослих є: 
•	молодь віком від 16 до 35 з базовою середньою освітою та без професійної кваліфікації, які не працюють та не навчаються; 
•	особи, які працюють за фахом і потребують підвищення своєї кваліфікації; 
•	безробітні; 
•	люди похилого віку (до- і післяпенсійного віку); 
•	особи, що належать до групи соціального ризику.

Стаття 20.4. Заклади освіти, установи, організації, інші юридичні та фізичні особи, які надають освітні послуги  у сфері формальної та неформальної освіти дорослих 
1. Право на реалізацію освітніх програм для дорослих надається закладам освіти, організаціям, установам та окремим особам (які мають необхідну кваліфікацію у даній галузі знання або практики) відповідно до процедур, визначених чинним законодавством.
2. Освітня діяльність у сфері формальної та неформальної освіти дорослих здійснюється на підставі ліцензій, які видаються в порядку, встановленому цим Законом.
3. Мережа закладів освіти, які реалізують освітні програми для дорослих, включає заклади освіти за рівнями за рівнями (формальної) освіти:
•	 заклади загальної середньої освіта;
•	заклади професійної (невищої) освіти;
•	заклади вищої освіти;
•	заклади післядипломної освіти.
4. Для надання освітніх послуг у сфері формальної та неформальної освіти дорослих можуть створюватися спеціалізовані заклади, установи, організації різних форм власності та організаційно-правових форм, які можуть створювати і вступати в об’єднання (асоціації, союзи), мати права юридичних осіб і діяти на підставі своїх статутів або договорів.  

Стаття 20.5. Освітні програми для дорослих
1. Освітні програми для дорослих поділяються за:
•	за видами освіти – освітні програми формальної освіти, освітні програми неформальної освіти;
•	за типами (спрямування освіти) – освітні загальні програми, освітні професійні програми. 
2. Освітні програми для дорослих є диференційованими і розробляються з урахуванням специфіки освітніх потреб соціальних категорій і груп дорослого населення. Основою для диференціації освітніх програм для дорослих слугують:
•	завдання освіти дорослих;
•	спрямування освіти дорослих (загальні чи фахові (професійні) освітні програми); 
•	особливості та структура потенційного контингенту користувачів (цільові групи) (працюючі чи безробітні; особи третього віку; інваліди, мігранти чи інші особи, які потребують соціального захисту; тощо).
3. Працівники підприємств, установ, організацій усіх форм власності під час навчання за освітніми програмами для дорослих мають право на відповідний режим роботи, додаткову відпустку та пільги згідно з чинним законодавством.
4. Компетентності, набуті особою у результаті успішного завершення освітньої програми для дорослих неформальної освіти, можуть бути визнані як частина освітньої програми формальної освіти відповідно до процедури, встановленої центральним органом виконавчої влади у сфері освіти.

Стаття 20.6. Порядок реалізації та фінансування освітніх програм для дорослих
1. Порядок реалізації та фінансування освітніх програм для дорослих формальної освіти визначається відповідними нормативними актами.  
2. Державна політика та стратегія розвитку неформальної освіти дорослих є складовими державної політики та стратегії розвитку освіти дорослих, які визначаються Кабінетом Міністрів України.
3. Реалізація освітніх програм для освіти дорослих неформальної освіти спричинюється потребами та попитом суспільства. Право на реалізацію освітніх програм для освіти дорослих неформальної освіти мають заклади освіти, установи, організації, інші юридичні та фізичні особи, які отримали ліцензію на відповідну освітню діяльність.
4.  Порядок фінансування освітніх програм для дорослих неформальної освіти визначає центральний орган виконавчої влади у сфері освіти відповідно до пропозицій інших центральних органів виконавчої влади та на основі врахування пропозицій від закладів освіти, установ, організації, інших юридичних та фізичних осіб, які отримали ліцензію на відповідну освітню діяльність.
5. Органи місцевого самоврядування реалізують політику розвитку освіти дорослих на рівні відповідних адміністративно-територіальних одиниць та несуть відповідальність за належне використання цільового фінансування. 
6. Кабінет Міністрів України, центральні органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування мають право делегувати виконання певних функцій з розвитку неформальної освіти дорослих неурядовим, неприбутковим організаціям та установам відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України. 
7. Освітні програми для дорослих (формальної і неформальної освіти) можуть фінансуватися за кошти:
•	державного бюджету;
•	бюджетів регіональних і місцевих органів влади та органів місцевих самоврядування;
•	роботодавців;
•	неурядових (громадських) організацій, релігійних конфесій, політичних партій; 
•	тих, хто навчається;
•	місцевих і міжнародних донорів;
•	інших юридичних і фізичних осіб.